Справа № 338/1297/22
Провадження № 22-ц/4808/257/23
Головуючий у 1 інстанції Куценко О.О
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів: Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення дії земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення дії земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки. Також позивачем було направлено до суду першої інстанції заяву про звільнення від сплати судового збору на у зв`язку зі скрутним матеріальним станом на підставі п.1 ч.1,пп. «г» п.2 ч.1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» у зв`язку з тим, що розмір судового збору за подання даної позовної заяви перевищує 5% її доходу за попередній календарний рік. В обґрунтування чого надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 27.12.2022, відповідно до яких інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року відсутня.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2022 року у задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення дії земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки було залишено без руху та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2022 року у задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення дії земельного сервітуту, визнано неподаною та повернуто позивачці.

Представник позивачки - ОСОБА_2 не погодився з такою ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору позивачкою надано належний доказ - Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.12.2021 року, який надано офіційним державним органом, він ніким не спростований, дохід позивачки за попередній календарний 2021 рік складає 0 грн (інформація щодо суми виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня). В попередньому календарному 2021 році позивач не отримувала доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, тому у позивача відповідно до п.179.1 ст. 179, п. 162.1. ст. 161 Податкового кодексу України не виникало зобов`язання подавати річну декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік. Суд першої інстанції не обґрунтував з яких інших причин можливо встановити розмір річного доходу позивача, при тому, що матеріали справи не містили жодного доказу існування доходів ОСОБА_1 таким чином, апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню як така, що прийнята з неправильним застосуванням ч.ч.1,3 ст. 136 ЦПК України, п.1ч.1 ст.8, ч.2 ст.8 ЗУ «Про судовий збір», ст. 175, ч.3 ст. 177 ЦПК України, ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Тинівим І.Д. подано відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, оскільки вважає, що ОСОБА_1 не надала суду належних доказів на підтвердження її майнового стану, зловживає процесуальним правами і має можливість сплатити судовий збір. Заявлений нею позов носить завідомо безпідставний характер.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом положень статей 353, 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимогст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Насамперед варто зауважити, що Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Стаття 136 ЦПК України визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, виходячи із майнового стану сторони, водночас саме стаття 8 Закону України «Про судовий збір», яка є спеціальною, конкретизує порядок, умови такого звільнення і коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 вказаного Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Умови, визначені у пункті 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу за попередній календарний рік.

Таким чином, пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначає, що для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити розмір річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Керуючись статтею 136 ЦПК України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд прийшов до висновку про те, що для вирішення питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати на підставі пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», заявник повинен надати докази, які б підтверджували розмір річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору позивачем до суду першої інстанції подано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 27.12.2022, відповідно до яких інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року відсутня (а.с. 13-14).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що позивачем підтверджено наявність підстав, передбачених у пункті 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» для звільнення від сплати судового збору відповідно до ч.2 ст. 8 цього ж Закону.

Аналогічна практика застосована Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у справах № 405/3360/17 (ухвала від 08.11.2022); № 338/158/19 (ухвала від 28.03.2022).

Зазначені обставини нічим не спростовані, а доводи щодо матеріального становища позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд не приймає, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними доказами.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 258, 263, 374, 379, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2023 року.

Головуюча Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський