Справа № 522/7298/22
Провадження №2/522/336/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси16.06.2022 року надійшов позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій банк просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №1501/0708/71-135 від 02.07.2008 р. в розмірі 134978,07 грн., яка складається з: заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість в розмірі 36834,03 грн., заборгованості за інфляційними втратами в розмірі 98144,04 грн. та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вказаних договорів, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1501/0708/71-135 від 02.07.2008 р., що було укладено між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать АТ «Альфа-Банк». Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. у справі 522/13957/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №1501-0708/71-135 від 02.07.2008 р. в розмірі 452632,44 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. Вказують, що в результаті не виконання умов договору відповідачем, виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 14.12.2021 р. становить 134978,07 грн., яка складається з: заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість в розмірі 36834,03 грн., заборгованості за інфляційними втратами в розмірі 98144,04 грн.

Матеріали позову суддя отримала 17.06.2022 року.

До суду 05.07.2022 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 15.07.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначену відповідь суддя отримала 06.07.2022 року.

Ухвалою суду від 08.07.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судове засідання на 22.08.2022 р.

16.08.2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення.

19.08.2022 року від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника позивача, зазначивши, що проти заочного розгляду не заперечує.

В судове засідання призначене на 22.08.2022 року сторони не прибули, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Розгляд справи відкладено на 19.09.2022р.

02.09.2022 року через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказано, що позовна заява надійша до суду 16.06.2022 року, тобто вже під час дії ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», згідно якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальником було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦПК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також у відзиві зазначає, що позивачем не надано належним чином засвідчених розрахунків 3%, додано до позову таблицю, котру не можливо сприймати як фінансовий документ. Крім того, у наданій позивачем і не засвідченій належним чином таблиці під назвою розрахунок зазначено, що відповідач погашав кредит по 15.12.2018 р., тоді як останній платіж відповідачем був здійснений 01.06.2016 р. Вказано, що предметом кредитного договору була іноземна валюта, а відтак, нарахування інфляційних втрат не можливо. Крім того, стягнення інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, а відтак, слід дійти висновку, що строк позовної давності за зобов`язаннями відшкодування інфляційних втрат слід обраховувати за кожен місяць з урахуванням положень ч. 5 ст. 261 ЦК України з моменту, коли особа набула права пред`явити вимогу про сплату інфляційних втрат. Тобто, вигадані позивачем оплати до 15.12.2018 р. були наведені виключно для того, щоб поновити загальний трирічний строк позовної давності, який мав відраховуватися з липня 2016 р., а не з грудня 2018 р. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2019 р. після неодноразового перегляду справи в апеляційному порядку у видачі дубліката виконавчого листа по справі №522/13957/15-ц було відмовлено. а строк договору іпотеки сплинув чотири роки тому, справу можна віднести до відчайдушної спроби позивача стягнути з відповідача, який отримав кредит у розмірі 21000 доларів США, а загалом повернув 21041,03 доларів США.

В судове засідання 19.09.2022 року з`явилися представник позивача ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , та його представник адвокат Дідуренко С.В.

Представником відповідача заявлено клопотання про прийняття відзиву на позовну заяву, оскільки відповідачем копію позову отримано 18.08.2022 р.

Представник позивача вказав, що відзив не отримував, проти його долучення до матеріалів справи не заперечував, просив надати час для ознайомлення та на подання відповіді на відзив.

Суд, задовольнив клопотання представника відповідача , приєднав до матеріалів справи відзив на позов; задовольнив клопотання представника позивача та надав час на подання відповіді на відзив протягом 15 днів, у зв`язку із чим судове засідання відкладено на 24.10.2022 р.

05.10.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій звертав увагу, що заборгованість розрахована станом на 14.12.2021 р., нарахування відбувались до цього часу, тому застосовувати посилання на воєнний стан не підлягає. Щодо розрахунку заборгованості, який відповідач вважає не належно оформленим, зауважив, що діючим законодавством та ЦК України не передбачено конкретної форми або зразку, згідно якого повинно відображатись нарахування.

24.10.2022 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких, зокрема, вказала, що жодних відсилань до строків нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України включно з 24.02.2022 р. або до 24.02.2022 р. зазначені норми не містять, одночасно із чим містять чітко визначені умови, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану у тридцяти денний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Кодексу. При тому, звернення до суду з даним позовом мало місце 16.06.2022 р. Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, з боку позивача не було надано пояснень стосовно застосування певних формул розрахунків, не було надано пояснень стосовно застосування інфляційних втрат до валютного кредиту. Вказала, що при застосуванні калькуляторів на базі ligazakon та calculator.in.ua із деталізованим розрахунком за вказаний позивачем проміжок часу за певними формулами: розмір 3% річних складає 36396,73 грн. замість наведених позивачем 36834,03 грн.; розмір інфляційних втрат складає 83609,03 грн. замість наведених позивачем 96144,04 грн. Хоча інфляційні втрати не застосовуються до кредитних правовідносин в іноземній валюті та стягнень за рішенням суду, але наведене порівняння свідчить про явну необґрунтованість розрахунків, а точніше таблиць без формул і пояснень, наданих позивачем. Копії електронних квитанцій, приєднаних позивачем до відповіді на відзив, підтверджують надану відповідачем інформацію, що останній платіж був здійснений 01.06.2016 р.

В судове засідання 24.10.2022 року з`явилися представник позивача ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , та його представник - адвокат Дідуренко С.В.

Представник позивача заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи відповіді на відзив.

Представник відповідача вказала, що нею надано свої заперечення на відповідь на відзив, копію надіслала позивачу на ту адресу, яка їй була відома.

Відповідачем в судовому засіданні підтримано позицію свого адвоката.

Представник позивача вказав, що наразі на території України воєнний час та всі строки у кожному випадку є індивідуальними, задля сприянню всебічності та задля об`єктивності розгляду справи просив приєднати відповідь на відзив.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати на місці ухвалив, враховуючи завдання цивільного судочинства щодо об`єктивного та всебічного розгляду справи, диспозитивності та наявність зі сторони відповідача заперечень на відповідь на відзив, задовольнити клопотання представника позивача та відповідача, долучити до справи відповідь на відзив та заперечення на них.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати на місці ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 01.12.2022 р.

30.11.2022 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 01.12.2022 року через хворобу,

Судове засідання, призначене на 01.12.2022 року відкладено на 21.12.2022 року у зв`язку із екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м. Одеси та поданням клопотань представником відповідача про відкладення розгляду справи.

20.12.2022 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про заміну позивача АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» у зв`язку із зміною назви, оскільки 01.12.2022 року Національний банк України на виконання вимог абзацу 2 п. 226 глави 24 розділу IV Положення про ліцензування вніс запис до державного реєстру банків щодо зміни найменування АТ «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідний запис було внесено на підставі повідомлення про державну реєстрацію змін до Статуту Акціонерного товариства «Сенс Банк».

Судове засідання 21.12.2022 року відкладено на 13.01.2023 року у зв`язку із оголошеною повітряною тривогою у м. Одесі та Одеській області.

11.01.2023 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 13.01.2023 року через хворобу

12.01.2023 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 13.01.2023 року.

В судове засідання призначене на 13.01.2023 року сторони не прибули, від представника відповідача та відповідача надійшли заяви про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 року заяву представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задоволено. Здійснено заміну сторони позивача АТ «Альфа-Банк» у порядку процесуального правонаступництва у цивільній справі за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, шляхом покладення всіх процесуальних прав та обов`язків у цій цивільній справі на залучену особу АТ «Сенс Банк». Розгляд справи за позовом АТ «Сенс Банк`до Куртєва М.І. про стягнення заборгованості, продовжено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 31.01.2023 року.

30.01.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 31.01.2023 року через хворобу, а також зазначив, що на ухвалу суду про заміну сторони позивача від 16.01.2023 року була подана апеляційна скарга

30.01.2023 року від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 31.01.2023 року без участі представника.

Судове засідання призначене на 31.01.2023 року було відкладено на 06.03.2023 року у зв`язку з відсутністю електроенергії.

В судове засідання 06.03.2023 року з`явилися представник позивача ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , та його представник - адвокат Дідуренко С.В. Представник позивача просив позов задовольнити з викладених в позові підстав, зазначивши що судове рішення про стягнення заборгованості на час розгляду справи досі не виконано. Відповідач та його представник просили у задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві та з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності. .

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за невиконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. у справі №522/13957/15-ц на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 року у справі №522/13957/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №1501/0708/71-135 від 02.07.2008 р. в розмірі 452632,44 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. (а.с.9).

Вказаним рішенням встановлено, що 02.07.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1501/0708/71-135, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21000 доларів США, на строк з 02 липня 2008 р. по 01 липня 2033 р. включно, зі сплатою відсотків 11,9% річних. (а.с.9)

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. (а.с.24-53)

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. (а.с.55-68)

На виконання вищевказаного рішення, Приморським районним судом м. Одеси 14.02.2016 року видано виконавчий лист , строком пред`явлення до 02.02.2017 року (а.с. 8).

Ухвалою Приморського районного суду від 27.08.2019 року по справі №522/13957/15-ц, у задоволенні заяви представника ПАТ «Альфа-Банк» про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

02.09.2022 року відповідачем до відзиву був наданий Висновок експертного економічного дослідження №89/с від 01.09.2016 року по зверненню громадянина ОСОБА_1 (а.с.108-118)

Проте, наданий відповідачем Висновок експертного економічного дослідження №89/с від 01.09.2016 року по зверненню громадянина ОСОБА_1 , судом до уваги не приймається, оскільки цей висновок не стосується предмету спору.

Судом встановлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. у справі №522/13957/15-ц на час подачі позову та розгляду справи не виконано.

Згідно розрахунку наданого представником позивача заборгованості 3% ст. 625 ЦК України, банком розраховано борг за невиконання рішення суду за період з 15.12.2018 р. по 14.12.2021 р., на суму заборгованості в розмірі 409267,00 грн., та 3% склали 36834,03 грн. (а.с. 6). Згідно розрахунку інфляційних втрат за період з грудня 2018 р. по листопад 2021 р. інфляційні втрати склали 98144,04 грн. (а.с.7).

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п. п.3, 4 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

При цьому, згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підставою позовних вимог є стягнення заборгованості, визначеної рішенням суду, відповідно до ч.2 ст..625 ЦК України.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Враховуючи наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, яке не виконано в повному обсязі права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, у позивача, як кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, оскільки позивач скористався своїм правом та стягнув за судовим рішенням достроково заборгованість за кредитним договором та проценти за користування кредитом і банк після постановлення судом рішення від 02.11.2015 р., відповідно, має право на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про стягнення з боржника і отримання сум визначених ст. 625 ЦПК України.

Виходячи з наведених вище положень закону, та правових висновків Верховного суду, оскільки відповідач ОСОБА_1 не погасив визначену у позові заборгованість в сумі 452632,44 грн., яка встановлена рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р., що сторонами не оспорюється, тобто продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення із відповідача 3% річних нарахованих на суму боргу та інфляційних втрат.

При цьому суд виходячи з визначених позивачем суми боргу у розмірі 409267,00 грн. що вказана позивачем у розрахунку заборгованості, погоджується .

Як вбачається із розрахунку 3% річних, долученого позивачем до матеріалів справи, ним нараховано відповідачу 3 % річних за період із 15.12.2018 р. по 14.12.2021 р. в сумі 36834,03 грн.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Зокрема, відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

З огляду на зазначене, оскільки зобов`язання відповідача за кредитним договором не виконано, а позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за період з 15.12.2018 р. по 14.12.2021 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунками заборгованості (а.с.6-7), тобто за період що є більшим ніж встановлений законом 3-х річний строк позовної давності, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи заяву відповідача по справі про застосування наслідків спливу позовної давності.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення зазначеної позовної вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а саме за період, що передував 3-м рокам до подачі позову до суду.

З матеріалів справи вбачається, що позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми кредиту та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України, отриманий судом 16.06.2022 року. За таких обставин, вимоги АТ «Альфа-Банк» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України підлягають задоволенню частково та обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі цього позову, а саме періодом з 16.06.2019 р. по 16.06.2022 р. При чому суд враховує, що згідно позовних вимог кінцевою датою періоду за який позивачем нараховано 3% річних є 14.12.2021 р., та суд в силу положень ст. 13 ЦПК України, позбавлений можливості нараховувати відсотки за межами цієї дати.

Суд здійснює розрахунок 3% річних за період з 16.06.2019 р. по 14.12.2021 р:

Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 16/06/2019 до 14/12/2021409 267,00 грн.
Всього:409 267,00 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 16/06/2019 до 31/12/2019 409 267,00 x 3 % x 199 : 365 : 1001996 694,04 грн.
з 01/01/2020 до 31/12/2020 409 267,00 x 3 % x 366 : 366 : 10036612 278,01 грн.
з 01/01/2021 до 14/12/2021 409 267,00 x 3 % x 335 : 365 : 10034811 706,16 грн.

Всього штрафних санкцій: 30 678,21 грн.

Посилання представника відповідача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат в період дії воєнного стану в Україні суд до уваги не приймає, оскільки розрахунок проведено по 14.12.2021 р., в той час, як військовий стан в Україні оголошено 24.02.2022 року.

Таким чином, стягненню підлягають три процентів річних від простроченої суми кредиту, в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України в сумі 30 678,21 грн.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у цій частині.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. При цьому суд враховує, що за рішенням суду з відповідача стягнення заборгованість , визначена у гривнях, та саме борг у гривнях позивач визначив у позові для розрахунку згідно ч.2 ст.625 ЦК України.

Суд здійснює розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 16.06.2019 р. по 01.12.2021 р:

Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 16/06/2019 до 01/12/2021409 267,00 грн.
Всього:409 267,00 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (16/06/2019 - 01/12/2021)Індекс інфляції
липень 201999,40
серпень 201999,70
вересень 2019100,70
жовтень 2019100,70
листопад 2019100,10
грудень 201999,80
січень 2020100,20
лютий 202099,70
березень 2020100,80
квітень 2020100,80
травень 2020100,30
червень 2020100,20
липень 202099,40
серпень 202099,80
вересень 2020100,50
жовтень 2020101,00
листопад 2020101,30
грудень 2020100,90
січень 2021101,30
лютий 2021101,00
березень 2021101,70
квітень 2021100,70
травень 2021101,30
червень 2021100,20
липень 2021100,10
серпень 202199,80
вересень 2021101,20
жовтень 2021100,90
листопад 2021100,80

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (99,40:100) x (99,70:100) x (100,70:100) x (100,70:100) x (100,10:100) x (99,80:100) x (100,20:100) x (99,70:100) x (100,80:100) x (100,80:100) x (100,30:100) x (100,20:100) x (99,40:100) x (99,80:100) x(100,50:100) x (101,00:100) x (101,30:100) x (100,90:100) x (101,30:100) x (101,00:100) x (101,70:100)x (100,70:100) x (101,30:100) x (100,20:100) x (100,10:100) x (99,80:100) x (101,20:100) x (100,90:100) x (100,80:100) = 1.15270430

Інфляційне збільшення:

409 267,00 x 1.15270430 - 409 267,00 = 62 496,83 грн.

Виходячи з викладеного суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню за період 16.06.2019 р. по 14.12.2021 р. 3% річних 30 678,21 грн. та за період 16.06.2019 р. по 01.12.2021 р. сума боргу з урахуванням індексу інфляції 62496,83 грн.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задовленим позовним вимогам в розмірі 1 712,63 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 203, 207, 509, 524, 525, 526, 530, 536, 549, 550-551, 610-612, 625, 638-640, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 43, 49, 76, 81, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 275, 279, 354 ЦПК України; суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) заборгованість за ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 92 710,74 грн. (дев`яносто дві тисячі сімсот десять гривень сімдесят чотири копійки), з яких: сума заборгованості за ставкою 3% річних 30 240,91 грн (тридцять тисяч двісті сорок гривень дев`яносто одна копійка), сума боргу з урахуванням індексу інфляції 62 496,83 грн (шістдесят дві тисячі чотириста дев`яносто шість гривень вісімдесят три копійки)

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) судовий збір в розмірі 1 704,20 грн. (одна тисяча сімсот чотири гривні двадцять копійок).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 10.03.2023 року.

Суддя: Домусчі Л.В.