Справа № 579/1725/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2023 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі: судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Сергієнко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кролевець справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 1 лютого 2021 року між ним та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики у виді розписки, згідно з яким позивач надав відповідачу позику в розмірі 62421 грн., за умови повернення ОСОБА_2 в строк до 3 лютого 3021 року. Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав позику не повернув, на зв`язок не виходить, уникає зустрічі з позивачем.

ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу 62421 грн., інфляційне збільшення 22216 грн. 03 коп. та штрафні санкції 27980 грн., всього 112617,03 грн.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву подав. За змістом відзиву відповідач вважає позовні вимоги безпідставними , а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке , на виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем було сплачено позивачу з 27 квітня 2021 року по 25 липня 2021 року 64614 грн. 09 коп. В подальшому на вимогу позивача також сплачувались грошові кошти. Інфляційні втрати після 23 лютого 2022 року є безпідставними у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин , а саме повномасштабної агресії рф проти України . Крім того просить застосувати спеціальну позовну давність до вимог про стягнення інфляційного збільшення 22216 грн. 03 коп. та штрафних санкцій 27980 грн., враховуючи, що право на звернення у позивача до суду виникло 4 лютого 2021 року.

Позивач подав відповідь на відзив, за змістом якої вважає , що строк позовної давності за розпискою не сплив , оскільки складає 3 роки і останній день на стягнення коштів є 3 лютого 2024 року . Просить відмовити в застосування строків позовної давності.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики у формі розписки від 1 лютого 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надано позику в розмірі 62421 грн., за умови повернення відповідачем в строк до 3 лютого 2021 року (а.с.63).

За змістом вказаної розписки в разі порушення зобов`язання в частині повернення всієї суми до кінцевої дати 3 лютого 2021 року ОСОБА_2 зобов`язався додатково сплатити суму неустойки , а саме: пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язання від суми боргу, суму річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 365 %, суму інфляційних відповідно до законодавства України . У випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів додатково зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу . Штраф у зазначеному розмірі зобов`язується сплачувати за кожні прострочені 30 календарних днів.

Простроченням виконання зобов`язання є не здійснення повернення всієї суми коштів до 3 лютого 2021 року.

За змістом позову, ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав гроші не повернув, на зв`язок не виходить, уникає зустрічі з позивачем .

За змістом відзиву на позов відповідач не оспорює факту укладення договору позики, підписання розписки , відповідно до якої йому надано позику в розмірі 62421 грн., та не оспорює отримання коштів в розмірі 62421 грн.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідач не оспорював Договір позики, укладений між ним із позивачем .

Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення позивачу позиченої суми коштів, тобто не виконує свої зобов`язання за Договором позики. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України - відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78 - 80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Відповідач не надав доказів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень про те, що грошові кошти, зазначені в договорі від 1 лютого 2021 року він повертав .

Посилання відповідача як на підставу своїх заперечень проти позову на те, що на виконання взятих на себе зобов`язань ним було сплачено позивачу з 27 квітня 2021 року по 25 липня 2021 року 64614 грн. 09 коп., а також в подальшому на вимогу позивача також сплачувались грошові кошти, суд не приймає до уваги .

Виписка по картці від 12.12.2022 року клієнта ОСОБА_3 (а.с. 43-47), не є доказом по справі, оскільки остання не є учасником правовідносин, що склалися між сторонами , сторонами не обумовлювалося, що посередником у сплаті буде ОСОБА_3 , крім того відсутні докази того, на чий рахунок та на виконання яких цивільних правовідносин чи не договірних зобов`язань сплачувалися грошові кошти .

Виписка по картці від 12.12.2022 року не є оригіналом чи належно завіреною копією.

З вказаних міркувань зазначену виписку по картці від 12.12.2022 року суд не приймає до уваги.

Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Позивач просив стягнути борг за позикою в сумі 62421 грн.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 16 ч. 2 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановленим законом.

Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 1 лютого 2021 року.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому на підставі викладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 1 лютого 2021 року в розмірі 62421 грн .

Суд ухвалює рішення про стягнення грошової суми в національній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення позивачу позиченої суми коштів, тобто не виконує свої зобов`язання за Договором позики. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Позивач крім іншого просив стягнути інфляційне збільшення 22216 грн. 03 коп. та штрафні санкції 27980 грн.

Відповідно до ч.2 ст.536, ч. 1 ст.1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони розпискою від 1 лютого 2021 року обумовили, що в разі порушення зобов?язання в частині повернення всієї суми до кінцевої дати 3 лютого 2021 року ОСОБА_2 зобов`язався додатково сплатити суму неустойки, а саме : пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язання від суми боргу, суму річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 365 %, суму інфляційних відповідно до законодавства України . У випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів додатково зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу . Штраф у зазначеному розмірі зобов`язується сплачувати за кожні прострочені 30 календарних днів.

Таким чином, сторони серед іншого, віднесли до неустойки пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язання від суми боргу, суму інфляційних відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач просить стягнути подвійну облікову ставку (штрафні санкції) в розмірі 27980 грн. та інфляційні втрати за період з 4 лютого 2021 року по 14 листопада 2022 року в розмірі 22216 грн. 03 коп.

Торгово промислова палата України 28 лютого 2022 року засвідчила форс-мажорну обставину ( обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України , що стало підставою введення воєнного стану з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року (а.с.43), про що розміщено на сайті ТПП України загальний офіційний лист .

За змістом ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Позивач обрахував подвійну облікову ставку та інфляційні втрати, серед іншого, і з 24 лютого 2022 року по 14 листопада 2022 року, тобто і в період дії обставин непереборної сили.

Суд вважає , що в період дії обставин непереборної сили відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, внаслідок зазначених обставин.

Суд не зобов`язаний обраховувати подвійну облікову ставку та інфляційні втрати до 24 лютого 2022 року.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України доказів іншого позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Докази, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог мають бути доведені не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції сторони, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом договору від 1 лютого 2021 року кінцевий термін повернення позики до 3 лютого 2021 року.

Позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав 14 листопада 2022 року .

Строк на звернення до суду з позовом про стягнення неустойки (штрафу, пені), а за змістом розписки сторони віднесли до неустойки пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язання від суми боргу, суму інфляційних відповідно до законодавства України, позивачем порушений.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За змістом вказаної норми закону стягується сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а не суми інфляційних ( і чого саме ) як зазначено в розписці від 1 лютого 2021 року.

Суд не приймає до уваги посилання позивача як на підставу своїх вимог про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ те, що суд повинен дослідити графік погашення кредитної заборгованості та черговість сплати періодичних платежів, оскільки останні умовами договору від 1 лютого 2021 року не передбачені.

Постанова Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16 стосується стягнення заборгованості за кредитним договором з графіком черговості платежів та застосуванням загальної позовної давності.

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення 22216 грн. 03 коп. та штрафних санкції 27980 грн.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно до приписів п.3 ч.2, ч.8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Всупереч вимогам ст. 81, 137, ч. 8 ст.141 ЦПК України, позивачем не надані належні докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому відсутні підстави для компенсації йому таких витрат.

З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача 624 грн. 21 коп. судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 612, 1046, 1047,1049, 1212 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81,82, 141, 247, 265, 268 ЦПК України, -

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 1 лютого 2021 року в розмірі 62421 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 624 грн. 21 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 2 березня 2023 року.

Суддя О. В. Моргун