ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1545/23 Справа № 205/6373/22 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене відносно нього на підставі ухвал Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.11.2012 року та від 22.01.2013 року (а.с.3-4).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - відмовлено (а.с.19-21).

З ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, а заяву задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що його заява є обґрунтованою та вона повністю відповідає вимогам законодавства.

В порядку ст. 360 ЦПК України АТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив відмовити в задоволені апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом 1 інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.11.2012 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (а.с. 9, 10).

Згідно рішення начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенанта ОСОБА_3 від 04.08.2022 року відмовлено у перетинанні кордону на виїзд з України ОСОБА_1 (а.с. 7).

За правилами ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України саме на заявника покладається обов`язок з доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Заявник в своїй заяві посилається на те, що обмеження у праві виїзду за межі України на даний час порушує його права, оскільки він позбавлений права виїзду за кордон.

Разом з тим, заявником не надано доказів про погашення заборгованості перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк».

Відмовляючи у задоволені заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд 1 інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів про погашення заборгованості перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк». Судом не встановлено наявність обставин для скасування обмежувальних заходів, накладених на заявника внаслідок невиконання зобов`язань, які потягли за собою вжиття заходів забезпечення виконавчого провадження, таке як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Але з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2012 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22 січня 2013 року, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві на виїзд за межі України до виконання своїх зобов`язань у справі № 0538/210/2012 (2/0538/724/2012) (а.с.9).

Згідно ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що обмеження у праві виїзду за межі України є тимчасовим заходом, спрямованим на обмеження фізичної особи - боржника у праві вільного перетинання державного кордону України, що має на меті забезпечення виконання зобов`язань, покладених на таку особу відповідним рішенням суду.

При цьому, як застосування такого заходу до фізичної особи - боржника, так і його скасування відноситься до компетенції суду.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Статтею 6 зазначеного закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, втручання у право фізичної особи - боржника на свободу пересування, яке ґрунтується на ст.441 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» може мати легітимну мету тільки у тому випадку, якщо судом буде встановлено факт ухилення такої особи від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

При цьому, саме по собі невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника - фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведено саме ухилення такої особи від його виконання, тобто вчинення умисних дій.

Апеляційний суд зауважує, що обставини щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, які стали підставою для застосування до нього обмеження у вигляді тимчасової заборони у праві виїзду за межі території України, не є предметом дослідження у даній справі, оскільки покладені в основу ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2012 року, яка не оскаржується заявником.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта щодо його незгоди з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2012 року, якою до нього застосовано тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Разом з тим, суд зауважує, що будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно.

З наведеного слід дійти висновку, що обмеження, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю, є виправданими тільки в тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення такої заборгованості. Дія таких обмежень не може бути продовжена протягом тривалого періоду без періодичного перегляду їх обґрунтованості. (п.122 і 124 рішення ЄСПЛ у справі «Рінер проти Болгарії»).

У наданому АТ «Державний експортно-імпортний банк України» відзиві, повідомлено, що наведені вище обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України були застосовані за поданням державного виконавця у межах виконавчих проваджень, а саме: АСВП: 49626919 відкрите 15.12.2015; АСВП: 54239463 відкрите 06.07.2017; АСВП: 54239699 відкрите 06.07.2017; АСВП: 54958931 відкрите 23.10.2017; АСВП: 54959011 відкрите 23.10.2017; АСВП: 56952340 відкрите 08.08.2018; АСВП: 56952482 відкрите 08.08.2018; АСВП: 58942304 відкрите 19.04.2019; АСВП: 58953792 відкрите 22.04.2019; АСВП: 60470978 відкрите 04.11.2019; АСВП: 63925569 відкрите 16.12.2020, які були повернуті без виконання.

Отже, на даний час відсутні будь-які законні підстави для обмеження права громадянина України ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд з України.

Частиною 5 статті 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом першої інстанції наведених обставин не враховано, не надано належної правової оцінки доводам заявника щодо необґрунтованості обмеження його у праві виїзду за межі України більше 10 років, внаслідок чого суд дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, на підставі ст.376 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали та необхідність постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановленого ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.11.2012 року у справі № 0538/210/2012.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: