Справа № 185/9965/22
Провадження № 2/185/717/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2023 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М.М.,
з участю секретаря судового засідання Єгоричевої К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Ухвалою суду від 07 грудня 2022 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання з`явився позивач, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Позивачу було роз`яснено належним чином порядок заочного розгляду справи та те, що суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що у липні 2019 року відповідачка запропонувала йому медичне обладнання, за яке він сплатив кошти. Проте, відповідач не надала ні обладнання, ні повернула кошти. У червні 2021 року відповідачка надала позивачу розписку в якій зазначила про свій обов`язок повернути кошти. Позивач суду пояснив, що фактично в червні 2021 року кошти не передавались, а була написана тільки розписка без передачі коштів.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялвся належним чином. Жодних заяв, клопотань або відзиву на позов до суду не подавав.
Керуючись ст.280 ЦПК України, суд вбачає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.
У свою чергу відповідачем зобов`язання з повернення зазначеної суми коштів позивачу у строки не виконано.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
З системного аналізу норм статті 1046, 1047 ЦК України вбачається, що оскільки договір позики є реальним, то факт передання грошових коштів може підтверджуватися договором позики, укладеними в письмовій формі, якщо в тексті останнього сторонами не зазначений інший строк передання грошових коштів.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК Українисуд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465св18).
Так, позивач у судовому засіданні пояснив, що у червні 2021 року була написана лише розписка про зобов`язання повернути кошти, які позивач раніше в 2019 році начебто сплатив відповідачці за медичне обладнання.
Отже, з пояснень позивача вбачається, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі продажу медичного обладнання, який не був виконаний з боку відповідачки.
Проте, суд звертає увагу на наступне.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази передачі коштів відповідачці в борг. Зі змісту наданої розписки від 30.06.2021 вбачається, що відповідачка лише зобов`язалась віддати кошти, але розписка не містить відомостей про те, скільки коштів було передано та умов їх передачі.
Розписка не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено факт отримання відповідачем вказаної суми коштів за позикою. Позивач посилався виключно на наявність квитанцій про перерахування коштів відповідачу, проте вказані докази не були подані ним ані на стадії звернення до суду із вказаним позовом, ані до початку розгляду справи по суті.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зазначена стаття була роз`яснена позивачу до початку розгляду справи по суті в порядку заочного розгляду.
Сам по собі розрахунок, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості у відповідача. Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності вказаної заборгованості за договором позики позивачем суду не надано, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу відповідачу не є можливим. Таким чином суд позбавлений можливості вирішити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача можливої заборгованості за вказаним договором позики з урахуванням вищевстановлених обставин справи.
Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18.
Окрім цього, суд також не погоджується із наданим позивачем розрахунком процентів за користуванням грошима, інфляційих втрат, а також 3% річних, оскільки зазначені суми жодними доказами по справі не підтверджуються, а їх розрахунок у судовому засіданні позивач пояснити не міг.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що між сторонами було укладено договір позики. Крім того, з усних пояснень позивача вбачається, що між сторонами можуть бути правовідносини, які регламентуються умовами договору купівлі-продажу. З боку позивача не заявлялось вимог щодо повернення безпідставно набутого майна.
Отже, зважаючи на встановлені по справі обставини, досліджені на їх підтвердження докази, заслухавши пояснення позивача по справі, керуючись вказаними нормами чинного законодавства та наведеними правовими позиціями Верховного Суду, суд приходить до висновку про необхідінсть відмовити у задоволенні позовних вимог повністю через їх недоведеність та безпідставність.
Керуючись ст.5,12,13,81,89,141,142,258,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу договором позики.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційну скаргу може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 13 березня 2023 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомо, місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя М. М. Перекопський