Справа № 373/1457/22
Номер провадження 2/373/65/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 березня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Реви О. І.,

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.,

представника позивача адвоката Поліщука М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

встановив:

Представник позивача адвокат Поліщук М.А. 30.08.2022 звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу 3248/2021/2554741, укладеного 27.04.2021 між ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_4 , який діяв за довіреністю від 21.04.2021, та ОСОБА_3 . Відповідно до цього договору ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила за ціною 30 000,00 грн транспортний засіб марки «CHEVROLET», модель «LACETTI», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Окрім того, просить стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати, що пов`язані з розглядом справи.

У позовних вимогах посилається на те, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 25.02.2017 до 04.06.2021. Під час цього шлюбу за спільні кошти подружжя сторонами 16.05.2020 був придбаний спірний автомобіль, що був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2

27.04.2021 автомобіль був перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, який був укладений в Територіальному сервісному центрі № 3248. Представник позивача зазначив, що укладений договір не відповідає вимогам ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України та суперечить положенням ст. 65 СК України, ч. 4 ст. 369 ЦК України.

Таким чином, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, відповідач розпорядився спільним майном без згоди позивача як іншого співвласника. Новий власник автомобіля ? це мати відповідача, яка ніколи не мала посвідчення водія і не керувала автомобілем, а отже при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу діяла недобросовісно і не мала намірів отримати транспортний засіб у власність і користуватись ним. Тому вважає, що оспорюваний договір, відповідно до ст. 234 ЦК України, містить ознаки фіктивності, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались правочином, так як автомобілем після укладення договору купівлі-продажу продовжує користуватись ОСОБА_2 .

Договір не містить положення щодо сплати покупцем продавцю вартості автомобіля в розмірі 30 000,00 грн, що не відповідає ринковій вартості автомобіля на час укладення договору.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.09.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження і призначено справу до розгляду за загальними правилами позовного провадження в підготовчому засіданні на 27.09.2022.

27.09.2022 підготовче засідання було відкладено на 02.11.2022 в зв`язку з тим, що справа не містила доказів отримання відповідачами копії позовної заяви разом з доданими до неї документами та судової повістки.

02.11.2022 підготовче засідання було відкладено на 21.11.2022 в зв`язку з неявкою сторін.

21.11.2022 підготовче провадження було відкладено на 19.12.2022 в зв`язку з тим, що справа не містила доказів отримання відповідачами судової повістки. Судом було постановлено ухвалу про здійснення виклику відповідачів шляхом опублікування оголошення про виклик на сайті «Судова влада України».

19.12.2022 судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано докази із ТСЦ МВС України 3248. У дане підготовче засідання відповідачі не з`явилися.

09.01.2023 від ТСЦ МВС України 3248 до суду надійшли копії витребуваних за ухвалою суду від 19.12.2022 доказів.

23.01.2023 відповідачі в підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином, про що свідчить розписка від 28.12.2022 на повідомленні про вручення поштового рекомендованого відправлення. Заяв про відкладення підготовчого засідання до суду не направляли.

Судом було ухвалено здійснювати підготовче засідання без участі відповідачів.

Ухвалою суду від 23.01.2023 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ? адвокат Поліщук М.А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень судової повістки про виклик в судові засідання 09.02.2023 та 01.03.2023. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності відповідачів, суд доходить висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, їм відомо про розгляд даної справи в суді. Жодної заяви про причини неявки в судові засідання та розгляд справи без їх участі відповідачі до суду не направили.

Відповідно до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи.

Дослідивши докази по справі судом встановлено наступне.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 3248/2021/2554741 транспортного засобу, укладеного 27.04.2021 ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_4 , який діє на підставі доручення продавця, передав у власність ОСОБА_3 транспортний засіб марки «CHEVROLET», модель «LACETTI», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований за продавцем 16.05.2020 у ТСЦ 3248. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу визначена в розмірі 30 000,00 грн.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що вказаний автомобіль був придбаний під час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти. Однак, жодних доказів цього представником позивача суду не надано. Також представник позивача зазначив, що оскільки транспортний засіб був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, то для укладення договору купівлі-продажу автомобіля необхідна була письмова згода іншого подружжя на відчуження транспортного засобу, яку позивач не надавала.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 77 ЦПК України врегульовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст. 79 ЦПК України достовірними є доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Крім цього, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а також коли майно відчужується одному з батьків. Отже, зазначені обставини самі по собі не можуть бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя недійсним.

Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно. Зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі №6-1587 цс16.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову позивачці ОСОБА_1 у позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, в зв`язку з його недоведеністю. Зокрема, справа не містить жодного доказу про те, що спірний автомобіль є майном подружжя; перебуває у їх спільній сумісній чи спільній частковій власності, а також за відсутності доказів фіктивності оспорюваного правочину.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд застосовує норми частини 1 та пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Враховуючи, що вимога про визнання договору недійсним судом не задоволена, то судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 202, 203, 204, 207, 208, 215, 235, 328, 334, 655 ЦК України, на підставі ст. 12, 76, 77, 79, 81, 83, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03.03.2023.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

представник позивача: адвокат Поліщук Михайло Анатолійович, адреса для листування АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. І. Рева