Справа № 359/403/20 Головуючий в суді І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/992/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_12 про визнання недійсним розпорядження, державного акту та витребування земельних ділянок з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року Бориспільська місцева прокуратура в інтересах Київської обласної державної адміністрації звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд:

визнати недійсними розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №72 від 19.01.2010р. на підставі якого ОСОБА_11 відведено у приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області та Державний акт Серія ЯИ №761432, виданий 11.02.2010р. Управлінням Держкомзему у Бориспільському районі Київської області ОСОБА_11 на земельну ділянку з кадастровим номером 0:03:002:0290 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння: ОСОБА_13 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0997 площею 0,12 га., ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0998 площею 0,06 га., ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0999 площею 0,06 га., ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1000 площею 0,06 га., ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1005 площею 0,2 га., ОСОБА_6 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1008 площею 0,06 га., ОСОБА_7 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1010 площею 0,06 га., ОСОБА_8 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1011 площею 0,06 га., ОСОБА_9 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1012 площею 0,06 га., ОСОБА_10 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1003 площею 0,06 га, та ОСОБА_11 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:1006,:03:002:1009,:03:002:1017,:03:002:1019,:03:002:0996,:03:002:1001,:03:002:1002,:03:002:1004,:03:002:1007,:03:002:1013,:03:002:1018, :03:002:1020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області під час проведення моніторингу даних публічної кадастрової карти України виявлені численні порушення вимог земельного законодавства під час виділення земельних ділянок на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Зокрема, встановлено, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 19.01.2010 №72 ОСОБА_11 відведено у приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_11 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 761432 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0290 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, ОСОБА_11 розділив вказану земельну ділянку на 25 окремих земельних ділянок та 12 з яких відчужив на користь третіх осіб.

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2019р. за ОСОБА_11 зареєстрована право власності на наступні земельні ділянки з :03:002:1006,:03:002:1009,:03:002:1015,:03:002:1017, :03:002:1019, які були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0290.

Також згідно відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:02:0996, :03:002:1001, :03:002:1002,:03:002:1004,:03:002:1007,:03:002:1013, :03:002:1018, :03:002:1020 відсутня. Вказані земельні ділянки, які також були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0290 не відчужувались ОСОБА_11 на користь третіх осіб та на даний час перебувають у приватній власності останнього.

Бориспільська місцева прокуратура зазначала, що разом з цим Розпорядження Бориспільської РДА від 19.01.2010 № 72 стосовно надання у власність ОСОБА_11 земельної ділянки, а також виданий в подальшому на його підставі державний акт про право власності на земельну ділянку не відповідають вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин у зв`язку з чим повинні бути визнані судом недійсними, посилаючись на те, що відповідно до інформації КДП «Київгеоінформатика» від 15.09.2017 №01/01/583 та схем накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовленими КДП «Київгеоінформатика», вищезазначені земельні ділянки накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на р. Дніпро.

Позивач зазначав, що єдиним органом, який наділений повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду на території Бориспільського району у порядку, передбаченому Земельним кодексом України є Київська обласна державна адміністрація. З урахуванням викладеного, вказує, що розпорядження Бориспільської РДА від 19.01.2010 № 73, а також видані на його підставі державні акти на право власності на земельну ділянку суперечать вимогам ст. ст. 58, 60, 61 Земельного кодексу України, ст. ст. 86, 88, 89 Водного кодексу України та підлягають визнанню недійсними, оскільки Бориспільська районна державна адміністрація розпорядилася землями водного фонду та фактично змінила цільове призначення спірних земельних ділянок із земель водного фонду на землі для ведення особистого селянського господарства попри те, що не являлася розпорядником даної категорії земель в розумінні ст. 122 Земельного кодексу України.

Обґрунтовуючи позов, також вказував, що набуття ОСОБА_11 та в подальшому, згідно договорів купівлі-продажу ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 права власності на спірні земельні ділянки грубо порушує права та інтереси держави, як власника земель, адже з державної власності протиправно вибули землі водного фонду, розпорядником яких є Київська обласна державна адміністрація, у зв`язку з чим державу в особі компетентного органу позбавлено права власності на землю. При цьому вказує, що Київською обласною державною адміністрацією, як органом, уповноваженим розпоряджатися спірними земельними ділянками, з 2010 року по теперішній час жодних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин та повернення незаконно переданих земельних ділянок вжито не було, у зв`язку із чим вказане порушення законодавства на даний час залишається не усунутим.

Прокурор зазначав, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом пропущено з поважних причин, оскільки про незаконність розпоряджень райдержадміністрацїї, а також інших порушень вимог закону, наведених в позовній заяві, прокуратурі стало відомо за результатами опрацювання листа КДП «Київгеоінформатика» №01/01/583 від 15.09.2017.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційні скарги, в яких просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовував доводи апеляційних скарг тим, що суд першої інстанції неправильно встановив недостовірність інформації КДП «Київгеоінформатика» про накладення вказаних земельних ділянок на прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпро, ширина якої становить 100 метрів. Вказував на відсутність необхідності призначення у даній справі експертизи, оскільки будь-яких доказів на спростування накладення вказаних земельних ділянок на прибережну захисну смугу відповідачами не надано, а тому в матеріалах справи відсутні взаємно суперечливі докази. Вважав, що місцевий суд мав застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 152 ЗК України з урахуванням приписів ст. 391 ЦК України.

Вказував також, що з огляду на відсутність будь-яких заяв Бориспільської районної державної адміністрації щодо застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про визнання недійсним розпорядження у суду першої інстанції взагалі не було правових підстав вирішувати питання спливу позовної давності до всіх вимог. Зазначав, що прокурору про порушення вимог земельного та водного законодавства стало відомо після отримання інформації КДП «Київгеоінформатика» №01/01/583 від 15.09.2017, а Київська обласна державна адміністрація дізналася про порушення інтересів держави із зазначенням конкретних порушень лише з моменту отримання нею копії даної позовної заяви з додатками.

Від ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, посилаючись на відсутність у матеріалах справи доказів того, що Київська обласні державна адміністрація давала дозвіл прокурору на оскарження розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №72 від 19.01.2010 року, до того ж факт обізнаності органів прокурату про існування розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №72 від 19.01.2010 року був відомий ще з 05.10.2012 року.

Від представника Київської обласної державної адміністрації надійшли письмові пояснення, в яких вона вказує, що на сьогоднішній день Київська обласна державна адміністрація не є розпорядником об`єктів водного фонду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено накладення спірної земельної ділянки на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпро, як і її віднесення до земель водного фонду та, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 19 січня 2010 року №72 ОСОБА_11 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 761432 з кадастровим номером :03:002:0290 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району (а.с.10-11).

В подальшому, ОСОБА_11 розділив вказану земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0290 на 25 окремих земельних ділянок та 12 з яких відчужив на користь третіх осіб, а саме:

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0997 площею 0,12 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2821 від 23.08.2014 на користь ОСОБА_13 ,

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0998 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки№2275 від 09.12.2014р. на користь ОСОБА_2 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0999 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2413 від 29.12.2014 на користь ОСОБА_12 , який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №21 від 20.01.2017р. відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_3 ,

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1000 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №19 від 20.01.2017р. на користь ОСОБА_4 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1005 площею 0,2 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №3073 від 16.09.2014р. на користь ОСОБА_5 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1008 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2294 від 13.12.2014р. на користь ОСОБА_6

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1010 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №191 від 04.04.2017р. на користь ОСОБА_7 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1011 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2139 від 22.11.2014р. на користь ОСОБА_8 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1012 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2143 від 22.11.2014р. на користь ОСОБА_9 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1014 площею 0,0642 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №189 від 04.04.2017р. на користь ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ,

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1003 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1237 від 07.10.2019р. на користь ОСОБА_10 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1016 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №167 від 19.09.2019р. на користь ОСОБА_17 .

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2019р. за ОСОБА_11 зареєстрована право власності на наступні земельні ділянки з кадастровим номером :03:002:1006,:03:002:1009,:03:002:1015,:03:002:1017, :03:002:1019.

Також згідно відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:02:0996, :03:002:1001, :03:002:1002,:03:002:1004,:03:002:1007,:03:002:1013, :03:002:1018, :03:002:1020 відсутня.

Вказані земельні ділянки, які також були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0290 не відчужувались ОСОБА_11 на користь третіх осіб та на даний час перебувають у приватній власності останнього.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина 4 статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм, не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно з частиною 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як вбачається зі змісту листа КДП «Київгеоінформатика» від 15 вересня 2017 №01/01/583 на запит Бориспільської місцевої прокуратури повідомлено, що земельні ділянки, в тому числі спірні земельні ділянки з кадастровими номерами:03:002:0997,:03:002:0998,:03:002:0999,:03:002:1000,:03:002:1001,:03:002:7000:03:002:1003,:03:002:1004,:03:002:1005,:03:002:1006,:03:002:1007,:03:002:1008,:03:002:1009,:03:002:1010,:03:002:1011,:03:002:1012,:03:002:1013,:03:002:1017; :03:002:1018; :03:002:1019, :03:002:1020 повністю або частково накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на р. Дніпро (а.с.37).

На підтвердження цього додані схеми накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовлені КДП «Київгеоінформатика» (а.с.38,39).

Колегія суддів вважає, що виходячи з фактичних обставин даної справи в сукупності і взаємозвязку з іншими доказами, вищевказаний доказ належним чином підтверджує віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду, якому суд першої інстанції не надав належної оцінки.

При цьому, лист інженера-геодезіста ТОВ "Виробничий центр ДЗК" від 14 серпня 2021 року (а.с.186), який судом першої інстанції прийнято як належний доказ, містить лише інформацію щодо відстані земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:1003 до гідротехнічної споруди (дамби), а не прибережної смуги лиману.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, які за законом не могли бути відведені у приватну власність громадян для ведення особистого селянського господарства, а відтак під час прийняття розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області» від 19 січня 2010 року №72 в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером 0:03:002:0290, площею 2 га, у приватну власність ОСОБА_11 порушено вимоги законодавства щодо підстав та порядку надання такої земельної ділянки, а тому це розпорядження є незаконним і підлягає визнанню недійсним.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання недійсними державних актів на спірні земельні ділянки не підлягає задоволенню, оскільки є неефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду, оскільки підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державні акти на право власності на земельну ділянку. Такі акти лише посвідчували відповідне право та не мали самостійного юридичного значення, а тому для вирішення питання про належність права власності на земельні ділянки та для повернення власнику визнання їх недійсними не є необхідним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).

Стосовно вимоги позивача про витребування земельних ділянок на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації, колегія суддів звертає увагу на наступне.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2 статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині 3 статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Заволодіння ж громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункт 97 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18)).

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України).

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452 цс 18, пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473 цс18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші).

Оскільки у даній справі заявлено вимогу про витребування земельної ділянки у відповідачів у порядку віндикації, з посиланням як на правову підставу цієї вимоги на положення статті 388 ЦК України, колегія суддів вважає, що така вимога не підлягає задоволенню у зв`язку з обранням прокурором неефективного способу захисту, оскільки прокурором заявлено не негаторний, а віндикаційний позов, а відтак висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, відповідно до ст. 376 ЦПК України, як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. А тому з урахуванням часткового задоволення позову, з Бориспільської районної державної адміністрації Київської області на користь Київської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 4 802,50 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов керівника Бориспільської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації - задовольнити частково.

Визнати недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області» від 19 січня 2010 року №72 в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером 0:03:002:0290, площею 2 га, у приватну власність ОСОБА_11 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, 74) на користь Київської обласної прокуратури (, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2) судовий збір у розмірі 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) гривні 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: