Справа № 307/3900/22
Провадження № 2/307/790/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бряник М.М.,

секретар судового засідання Мельник Б.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача, адвоката - Шипілов О.В.

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідачки, адвоката - Гримут Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тячівська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадщину за законом обов`язкової частки у спадщині,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Шипілов О.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тячівська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадщину за законом обов`язкової частки у спадщині.

В обгрунтування позову посилається на те, що позивач являється сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з :

- права власності (1/1 частка) на земельну ділянку площею 0,9501 га. розташованої за адресою: Чернятинська сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області, з кадастровим номером :02:001:0164;

- речового права, а саме права на оренду вищевказаної земельної ділянки за договором оренди землі №892 від 15.10.2019, укладеного з дочірнім підприємством «Обрій» строком на 10 років.

Зазначає, що після смерті батька в межах шестимісячного строку, позивач подав до нотаріальної контори заяву прийняв спадщину.

За час життя ОСОБА_3 склав заповіт на користь своєї дружини відповідачки ОСОБА_2 , яка також є спадкоємцем першої черги та прийняла спадщину.

Спадкову справу за померлим ОСОБА_3 заведено Тячівською державною нотаріальною конторою.

Посилаючись на наявність у позивача згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , статусу пенсіонера, представник вказує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року №1-рп/2014, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», останній вважається непрацездатним, а відтак має право на обов`язкову частку спадкового майна в порядку ст. 1241 ЦК України.

Однак, 29.06.2022 Тячівською державною нотаріальною конторою в задоволенні заяви від 22.06.22 щодо видачі свідоцтва про праву на спадщину, йому було відмовлено. В зв`язку з цим, просить визнати за ОСОБА_1 право на спадщину за законом в обов`язковій частці розміром частки у спадщині за померлим ОСОБА_3 .

1.12.2022 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому вона заперечила вимоги позову та просила у його задоволенні відмовити. Щодо доводів позивача про наявність у нього права на обов`язкову частку спадкового майна в порядку ст. 1241 ЦК України, вважає що такі ґрунтуються на помилковому розумінні і трактуванні норм матеріального права, законів та рішень на які він посилається як на підставу своїх вимог. Стверджує, що саме в цих рішеннях мова йде про відмову в задоволенні такого ж позову у зв`язку з тим, що отримання особою пенсії за віком на пільгових умовах, не свідчить про її непрацездатність в розумінні статті 1241 ЦК України, як особи, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України , є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Вказуючи на безпідставність позову, посилається на висновки викладені у постанові ВСУ від 26.09.2019 року у справі №303/674/17 (провадження №61-2948св18), на які також посилається позивач в обґрунтування доводів позову та зазначає, що позивач невірно тлумачить дану постанову та рішення Конституційного Суду України, оскільки в даній постанові суд дійшов висновку про те, що отримання пенсії за вислугою років, не свідчить про непрацездатність особи в розумінні статті 1241 ЦК України, як особи, що має право на обов`язкову частку у спадщині.

Разом з цим, відповідач вказує, що заявляючи вимогу про визнання за позивачем право на спадщину за законом в обов`язковій частці розміром частки у спадщині за померлим ОСОБА_3 , позивач не врахував, що відповідно до положень ст. 1241 ЦК України, обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Тому, в будь якому випадку розмір такої частки не може становити частини.

На підставі наведеного, просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.11.2022 року витребувано в Тячівської державної нотаріальної контори, належним чином засвідчену копію спадкової справи, що була заведена за померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити, посилаючись на вимоги викладені в позовній заяві.

Позивач додав, що з моменту розлучення батьків він з батьком не контактував. Батько знайшов його самостійно, після чого відбулося знайомство з внуками. Вважає, що оскільки на момент відкриття спадщини у нього був вже наявний статус непрацездатної особи, тому відповідно до положень ст.1241 ЦК України, він має право на обов`язкову частку на спадщину після смерті спадкодавця. Зауважив, що закон не визначає чітко вік та статус непрацездатних осіб.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила вимоги позовної заяви. Зауважила, що за час життя спадкодавця, діти відмовилися від нього та вона самостійно доглядала за чоловіком. Позивач не приїхав навіть на похорони. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки, адвокат Гримут Т.В. в судовому засіданні заперечила вимоги позовної заяви , посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.

Третя особа, Тячівська державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила та про причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З фактичних обставин, які встановлені судом вбачається, що позивач являється сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції в Закарпатській області від 16.02.2022 (а.с. 10).

З копії паспорту громадянки України відповідачки ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 виданого Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 20.07.1999 р. вбачається, що 21.02.2008 році вона уклала шлюб з ОСОБА_3 1939 р.н. (а.с. 65).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Цунтрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі, Закарпатської області, Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було зроблено відповідний актовий запис про смерть (а.с.7).

На день смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з :

- права власності (1/1 частка) на земельну ділянку площею 0,9501 га. розташованої за адресою: Чернятинська сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області, з кадастровим номером :02:001:0164;

- речового права, а саме права на оренду вищевказаної земельної ділянки за договором оренди землі №892 від 15.10.2019, укладеного з дочірнім підприємством «Обрій» строком на 10 років, що стверджується інформацією про нерухомість з реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11).

Як вбачається з посвідченої 18.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Ракитянського В.А. зареєстрованої в реєстрі за № 78 заяви, позивач в межах шестимісячного строку після смерті батька, прийняв спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

Судом також встановлено, що за час життя ОСОБА_3 склав заповіт на користь своєї дружини відповідачки ОСОБА_2 , який було посвідчено державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 та зареєстровано в нотаріальному реєстрі за №4-313 (а.с.64).

Як вбачається з посвідченої 15.02.2022 державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 заяви, відповідачка в межах шестимісячного строку після смерті чоловіка, прийняла спадщину за заповітом, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 63).

Також встановлено, що спадкова справа за померлим ОСОБА_3 заведена Тячівською державною нотаріальною конторою за №55/2022 15.02.2022 (а.с. 62).

Згідно заяви від 17.05.2022 позивач ОСОБА_1 3.06.2022 звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори із запитом про надання інформації, щодо кола спадкоємців, осіб які прийняли спадщину, спадкову масу та відомостей про оформлені заповіти (а.с. 73).

Листом від 03.06.2022 року, державний нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф. було надано відповідь з інформацією про яку просив позивач (а.с. 76)

29 червня 2022 позивач - ОСОБА_1 звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори з заявою від 22.06.2022 в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (а.с. 77).

Як вбачається зі змісту заяви, позивач стверджуючи про наявність у нього на час відкриття спадщини статусу непрацездатності, посилався на положення ст. 1241 ЦК України, просив забезпечити йому право на обов`язкову частку спадкового майна. В додатках до заяви зазначено серед іншого, копію пенсійного посвідчення.

З копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 29.09.2020 р. Пенсійним фондом України, вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років, довічно. (а.с. 6).

При цьому судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач не досяг визначеного ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійного віку для чоловіків.

Згідно абз.1 ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Таким чином виходячи з предмету доказування даного позову, під час розгляду справи вирішенню підлягає питання чи належить позивач, як особа яка отримує пенсію за вислугу років до визначених у ст. 1241 УК України повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з наступних мотивів та норм права.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року ухвалено у справі №l-рп/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України, у справі про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, надано офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014 дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту, право на обов?язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Розкриття змісту поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов?язкову частку у спадщині, має ґрунтуватися на положеннях Сімейного кодексу та пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний".

Окрім цього постановою від 26.09.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 303/674/17-ц (провадження № 61-29481св18), вирішуючи спір, який виходив з аналогічних правовідносин, прийшов до висновку, що оскільки Цивільний кодекс України не містить безпосереднього визначення поняття "непрацездатний", відтак, для правильного тлумачення цього поняття при розгляді цивільної справи слід виходити з законів, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності таких - із загальних засад законодавства (аналогія права).

Даною постановою залишено в силі рішення попередніх інстанцій, які відмовляючи у задоволенні позову, дійшли правильного висновку про те, що позивач не має права на обов?язкову частку у спадщині, оскільки на день її відкриття не досяг пенсійного віку, встановленого законом для чоловіків, так як на момент смерті спадкодавця, виповнилося повних 59 років, тобто він не мав віку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" (60 років), не був інвалідом та спадкодавець не була годувальником спадкоємця, який мав самостійний дохід.

Верховний Суд також зазначив, що доводи заявника в касаційній скарзі про те, що він отримував пенсію на пільгових умовах (за вислугою років) не свідчили про його непрацездатність і не давали йому права на обов?язкову частку у спадщині, оскільки у осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії на пільгових умовах, право на обов?язкову частку у спадщині не виникає.

До аналогічного висновку також прийшов Верховний Суд України у постанові від 13 квітня 2011 року (справа № 6-21635св08), а також Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 208/9389/15-ц (провадження № 61-32940св18).

В силу ч.ч. 5, 6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Разом з цим, судом встановлено, що з часу ухвалення Конституційним Судом України та Верховним Судом наведених рішень до абз. 17 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у частині визначення терміну непрацездатних осіб, внесено зміни згідно із Законом № 2040-IX від 15.02.2022 та абз. 17 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, викладено в іншій редакції відповідно до якої визначено, що непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

В порівнянні абз. 17 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакціях Законів України № 2148-VIII від 03.10.2017 та із змінами, внесеними згідно із Законом № 2040-IX від 15.02.2022, який набрав чинності 30.04.2022, встановлено, що законодавцем з поняття визначення непрацездатних громадян, виключено посилання на ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначено посилання на осіб, які досягли встановленого законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії.

Таким чином судом встановлено, що відповідні правові висновки викладені у рішенні Конституційного суду України від 11 лютого 2014 року у справі №l-рп/2014 та Постанові Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі №303/674/17 постановлялися, без урахування внесених Законом України № 2040-IX від 15.02.2022 змін до абз. 17 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Разом з цим, з огляду на часові проміжки відкриття спадщини та її прийняття, суд вважає що не дивлячись на внесення змін до цього Закону, позивачу не належить право на обов`язкову частку у спадщині за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 виходячи з наступного .

Згідно ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

З встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи, вбачається що відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина за померлим ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відтак саме на цей день відповідно до положень ч.3 ст. 1223 ЦК України виникає право на спадкування та підлягає визначенню коло спадкоємців які мають право на спадщину у тому числі відповідно до положень ст. 1241 на обов`язкову частку.

При цьому Законом № 2040-IX від 15.02.2022, яким було внесено зміни до абз. 17 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 30.04.2022 року.

Враховуючи наведене не дивлячись на беззаперечну наявність у позивача статусу непрацездатної особи, станом на 1.09.2021 (відкриття спадщини), у нього не виникало права на обов`язкову частку відповідно до положень ст. 1241 ЦК України, та нотаріусом правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині.

Тому за відсутності правових підстав, передбачених ст.1241 ЦК України, в задоволенні вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку у спадщині за померлим ОСОБА_3 , слід відмовити.

З огляду на відсутність цього права, суд з метою уникнення надмірної деталізації рішення та складності його розуміння, не вбачає необхідності надання оцінки запереченням сторони відповідача, щодо розміру цієї частки в частині.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір слід покласти на позивача.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1241 ЦК України, ст. 75 СК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 133, 141, 142, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тячівська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадщину за законом обов`язкової частки у спадщині - відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати, що складаються з суми сплаченого ним судового збору у розмірі 992, 40 ( дев`ятсот дев`яносто два гривні, сорок копійок), слід покласти на позивача - ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідачка: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 код РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тячівська державна нотаріальна контора, адреса: м. Тячів, вул. Незалежності, 30, .

Дата складання повного тексту рішення 3 березня 2023 року.

Головуючий М.М. Бряник