КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3664/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року місто Київ

справа №371/297/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Поліщука А.С., повний текст рішення складено 08 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 році АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 18019,81 доларів США, що за курсом НБУ від 07 лютого 2020 року становить442746,73 грн. таскладається з: 12591,95 доларів США- заборгованість за тілом кредиту; 4524,45 доларівСША - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 903,41 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 29 квітня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір К2M1AN23991691, відповідно до умов якого банкзобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 17850,75 доларівСША,на термін до 28 квітня 2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором К2М1AN23991691, 29 квітня 2008 рокуміж АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК»відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що оскільки в даному випадку умовами кредитного договору були установлені окремі самостійні зобов`язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо.

Вказував, що за відсутності платежу до 28 числа кожного місяця виникає прострочення боржника за зобов`язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобов`язань.

Зазначав, що в даному випадку, враховуючи збільшену позовну давність до 5 років, позивачем не було пропущено позовну давність за всіма платежами, а саме: за платежами за період з 28 лютого 2015 року по 28 квітня 2015 року, тому вимоги позову підлягають частковому задоволенню за зазначений вище період.

Посилався на те, що на підтвердження того, що відповідач не здійснив чергове щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором у період з 28 лютого 2015 року по 28 квітня 2015 року у сумі 272,65 доларів США, позивачем було надано виписку по рахунку та розрахунок заборгованості.

Вказував, що виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів відповідача - всі проведені ним операції. Як вбачається із наданої виписки за лютий, березень квітень 2015 року погашення відсутні. Така ж інформація відображена і у розрахунку заборгованості.

Вважає, що позивачем доведено факт наявності заборгованості за даний період. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви, в цій частині, підлягають задоволенню.

Зазначав, що кредитором було пред'явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах 5 річного строку, а тому вважає, що у зв'язку з пред'явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред'явлення такої вимоги.

07 лютого 2023 року від представника відповідачів до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в яких остання посилалася на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідачів в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір №К2M1AN23991691.

Згідно з п.п.17.1.1, 17.1.2, 17.1.5, 17.1.6вказаного кредитного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати позичальникукредит у розмірі 12829,50 доларівСША, з датою погашення кредиту 28 квітня 2015 року, зі сплатою 15,48 % річних.

Відповідно до п.17.1.9 договору періодом сплати кредиту є з 24 по 28 число кожного місяця.

В п.17.16.11 кредитного договору зазначено, що додатком №1 до цього договору є Графік погашення кредиту, який згідно із пунктом 17.16. цього договору є його не від`ємною частиною.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитно-заставним договором, 29 квітня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, у відповідачів станом на 07 лютого 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 101587,89 доларів США, при цьому банк просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 18019,81 доларів США, що за курсом НБУ від 07 лютого 2020 року становить442746,73 грн. таскладається з: 12591,95 доларів США- заборгованість за тілом кредиту; 4524,45 доларівСША - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 903,41 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст.625 ЦК Українипередбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 553 ЦК України в редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

На підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав ні до позовної заяви, ні до суду першої інстанції додатку №1 до кредитного договору - Графіку погашення кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору.

Беручи до уваги положення пунктів 17.1.9 та 17.16.11 кредитного договору суд першої інстанції вважав встановленим ту обставину, що періодом погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами є один календарний місяць, зокрема з 24 по 28 число кожного місяця.

Відповідно до пункту 14.11 кредитного договору банк та ОСОБА_1 встановили п`ятирічний строк позовної давності на пред`явлення вимоги про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредиту а також неустойки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Згідно із ст.ст.253, 260 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 5 ст.261 ЦКУкраїни передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року в справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року по справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року в справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року в справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року в справі №6-2104цс16, від 14 грудня 2016 року в справі №6-2462цс16.

Оскільки за умовами кредитного договору визначено строк виконання позичальником своїх зобов`язань з погашення кредиту частинами, зокрема з 24 по 28 число щомісячно в продовж строку дії договору, отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до ч.5 ст.261 ЦКУкраїни початок перебігу передбаченого п.14.11 кредитного договору строку позовної давності для стягнення заборгованості за кожним із цих щомісячних платежів починається із наступного дня після настання терміну внесення.

Встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

За наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за кредитним договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування (постанова Верховного суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12.

Як вбачається з матеріалів справи у відзиві на позовну заяву, який було подано до суду першої інстанції представник відповідачів просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Встановивши, що позичальник ОСОБА_1 повинен був погашати заборгованість щомісячними платежами у період з 24 по 28 число кожного місяця, з даним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду першої інстанції 20 березня 2020 року, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів заборгованості яка існувала до 28 лютого 2015 року в зв`язку із спливом п`ятирічного строку позовної давності щодо стягнення цієї заборгованості.

При цьому, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник позивача не заперечувала, що банком пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з відповідачів до 28 лютого 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період з 28 лютого по 28 квітня 2015 року, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до матеріалів позовної заяви надав копії: розрахунку заборгованості за договором №К2M1AN23991691 станом на 07 лютого 2020 року; претензії поручителю; кредитного договору; договору поруки; копії паспортів відповідачів.

Відповідно до п.п.14.2-14.12, 17.1.6 кредитного договору пеня, штрафи та відсотки по кредиту залежать від суми простроченого платежу.

Як вбачається із наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 07 лютого 2020 року (а.с. 8-9), позичальник за період часу із 29 листопада 2013 року по 07 листопада 2016 року не мав заборгованості перед позивачем.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача на питання суду пояснила, що дійсно у вказаному розрахунку не має розрахунку заборгованості за період з 29 листопада 2013 року по 07 листопада 2016 рокута вважає це помилкою.

Представник відповідачів у судовому засіданні апеляційного суду зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року у справі №2-7255/2010р. було вирішено передати в заклад ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом вилучення у ОСОБА_1 належний йому автомобіль «CheryAmulet Ais», д.н.з. НОМЕР_1 , і в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №K2MIAN23991691 від 29 квітня 2008 року у розмірі 13649,00 доларів США звернуто стягнення на вказане заставне майно (автомобіль) шляхом надання банку права укладати від свого імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем. Вказувала, що у 2010 році на вимогу банку автомобіль було передано представнику АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гончаровій Г.В. та надано їй доручення на розпорядження вказаним транспортним засобом. Після передачі автомобіля представнику банку, ОСОБА_1 було повідомлено, що заборгованість за кредитом буде погашена за рахунок реалізації автомобіля. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо автомобіля «CheryAmulet Ais», д.н.з. НОМЕР_1 , первинна реєстрація вказаного транспортного засобу відбулась за ОСОБА_1 , а 04 листопада 2016 року проведена перереєстрація ТЗ на нового власника - ОСОБА_3 . Згодом вказаний автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 . Посилалася на те, що виручені від реалізації заставного майна кошти мали б піти на погашення заборгованості. Проте, апелянтом не надано ані в суд першої інстанції, ані до апеляційної скарги інформації про ціну, за якою було реалізовано заставне майно, а також дати зарахування отриманої суми коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №K2MIAN23991691 від 29 квітня 2008 року. Зазначала, що не містять матеріали справи також і належного та детального обґрунтування стану заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором станом на момент реалізації заставного майна із зазначенням природи облікованої заборгованості (тіло, відсотки, комісія, неустойка тощо), період, за який вона виникла, а також інформації в рахунок якої категорії боргу були зараховані кошти, отримані від реалізації заставного майна, що унеможливлює визначення залишку боргу в цілому та перевірки обґрунтованості заявленої до стягнення суми у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не здійснив чергове щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором у період з 28 лютого 2015 року по 28 квітня 2015 року у сумі 272,65 доларів США на підтвердження чого позивачем було надано виписку по рахунку, яка містить інформацію про рух коштів відповідача ОСОБА_1 , колегія судів відхиляє, оскільки позивачем не було надано на підтвердження своїх вимог до суду першої інстанції ні додатку №1 до кредитного договору - Графіку погашення кредиту, ні виписки по рахунку відповідача ОСОБА_1 , з яких можливо було б встановити розмір зобов`язання (розмір чергового платежу) ОСОБА_1 , яке він мав сплатити за період з 28 лютого по 28 квітня 2015 року.

Крім того, розрахунок заборгованості, який наданий позивачем не містить даних щодо наявності заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за період з 29 листопада 2013 року по 07 листопада 2016 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд позбавлений можливості належним чином перевірити наявність у відповідача ОСОБА_1 кредитної заборгованості, яка утворилася за період з 28 лютого по 28 квітня 2015 рік, а тому позовні вимоги позивачем в цій частині не доведено, що є підставою для відмови задоволенні вимог про стягнення заборгованості як з позичальника, так і з поручителя.

У ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до неї додав додаток №1 до кредитного договору - Графік погашення кредиту.

Колегія суддів не приймає доданий до апеляційної скарги новий доказ, оскільки такий доказ у суд першої інстанції не подавався позивачем, він не був предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаного доказу не звертався, а також не обґрунтував на не надав доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідачів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: