Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 760/9974/19

провадження № 61-7250св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 ,

відповідачі: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києва, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , яка подана представником - адвокатом Риженком Дмитром Миколайовичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року у складі судді Букіної О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Матвієнко Ю. О., Мельник Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києва (далі - Солом`янський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва), ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного шляхом проведення прилюдних торгів, визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що вона 16 серпня 2006 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Від шлюбу у них народилась дочка - ОСОБА_2 , 2009 року народження.

З 03 вересня 2002 року ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, вона з дочкою є єдиними його спадкоємцями.

Після смерті ОСОБА_4 їй стало відомо, що 08 грудня 2006 року ТОВ «Мультимедіа Софт» в межах виконавчого провадження проведено прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , про що складено протокол № 6260086-1 проведення прилюдних торгів по реалізації майна.

Переможцем торгів визнано ОСОБА_3 .

На підставі протоколу державним виконавцем Фіцуліним О. О. складено акт про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, затверджений 22 грудня 2006 року начальником ДВС у Солом`янському районі м. Києва.

22 грудня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю. П. видано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на указану вище квартиру, зареєстроване в реєстрі за № 3272.

20 січня 2015 року державним реєстратором Бабійчуком С. І. було прийнято рішення (індексний номер 18802396) про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка вважає, що вказаний правочин з придбання квартири на прилюдних торгах має бути визнаний недійсним, оскільки на час проведення прилюдних торгів спірне майно перебувало:

- під арештом, на підставі ухвали Шевченківського суду м. Києва від 06 червня 2003 року, реєстраційний номер обтяження 1351208 від 04 жовтня 2004 року, реєстратор Третя КДНК, зареєстровано 04 жовтня 2004 року;

- під арештом, як засобом забезпечення позову, накладеним згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2006 року № 2-8496, реєстраційний номер обтяження 4220426 від 14 грудня 2006 року, реєстратор Перша КДНК, зареєстровано 14 грудня 2006 року;

- під забороною відчуження, що виникла внаслідок договору застави квартири № 4428 від 31 жовтня 2002 року, реєстраційний номер обтяження 4186986 від 08 грудня 2006 року, реєстратор Київській міський нотаріальний округ.

Зазначає, що вона та її донька мають право на спадкування спірної квартири.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений шляхом проведення публічних торгів, за яким право власності на квартиру визнано за ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не є ні власником спірної квартири, ні учасником прилюдних торгів, ні заставодержателем чи особою в інтересах якої було накладено арешт на спірну квартиру. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що заставодержателем чи особою, в інтересах якої було накладено арешт, не було надано згоди на відчуження спірної квартири на прилюдних торгах, а також того, що ці особи з 2006 року по день розгляду справи оскаржували чи мали намір оскаржити процедуру проведення публічних торгів у зв`язку наявністю порушення їх прав.

Також суд вказав, що прилюдні торги відбулися 08 грудня 2006 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто майже через 12 років після їх проведення, а матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що він за життя оскаржував процедуру відчуження квартири на прилюдних торгах від 08 грудня 2006 року або ж мав намір її оскаржити.

При цьому суд зазначив, що спірна квартира була продана на торгах з метою погашення заборгованості ОСОБА_4 перед АКБ «Мрія» за виконавчим листом № 2-3389 від 26 червня 2003 року, а у період з 2006 по 2018 рік останній не скористався своїм правом на звернення до суду з метою оскарження процедури відчуження квартири на прилюдних торгах, що може свідчити про його згоду з даними діями.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , через представника - адвоката Риженка Д. М.звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

29 липня 2022 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , через представника - адвоката Риженка Д. М.звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

04 жовтня 2022 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Коваль В. Б., надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

22 вересня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 03 вересня 2002 року (Серія НОМЕР_1 ).

Позивачка ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 , виданого 16 серпня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , виданим 07 травня 2009 року.

08 грудня 2006 року ТОВ «Мультимедіа Софт» проведено прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , про що складено протокол № 6260086-1 проведення прилюдних торгів по реалізації майна.

На підставі вказаного протоколу державним виконавцем Державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва був складений акт про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах. Згідно акту квартира АДРЕСА_1 , що була описана державним виконавцем згідно із статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі виконавчого листа № 2-3389 від 26 червня 2003 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_4 на користь АКБ «Мрія» коштів у розмірі 7 099,89 доларів США та 352 грн, була реалізована на прилюдних торгах, переможцем яких визначено ОСОБА_3

22 грудня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю. П. ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

20 січня 2015 року на підставі дубліката вказаного свідоцтва Серія № 1781, виданого 05 листопада 2014 року приватним нотаріусом КМНО Патрєвою Ю. П., державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 червня 2018 року серії НОМЕР_4 .

28 вересня 2018 року ОСОБА_1 від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_2 подала до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондрі Л. В. заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , на підставі чого приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 14/2018.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, головною умовою, яку повинні встановити суди при вирішенні питання про визнання прилюдних торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що не погоджується із процедурою переходу права власності на спірну квартиру у 2006 році при продажі вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах від її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_3 , а тому вважає, що тим самим порушено її права, оскільки у разі визнання недійним набуття відповідачкою права власності на спірну квартиру, вона разом із донькою матимуть право на спадкування спірної квартири за законом після смерті ОСОБА_4 .

За змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 жовтня 2022 року у справі № 643/12890/19 (провадження № 61-1049св22), від 03 листопада 2022 року у справі № 725/5032/21 (провадження № 61-3766св22).

На цьому також наголошувала Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 жовтня 2020 року при розгляді справи № 910/12787/17.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були учасниками угоди щодо продажу квартири АДРЕСА_1 з прилюдних торгів.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_4 із 2002 року.

При цьому шлюб між позивачкою та ОСОБА_4 було укладено у 2006 році.

Встановлено, що 31 жовтня 2002 року ОСОБА_4 указану вище квартиру було передано у заставу в забезпечення виконання ним зобов`язання за кредитним договором № 010/08-22/61/1526 від 31 жовтня 2002 року.

ОСОБА_4 мав інші грошові зобов`язання.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2003 року було накладено арешт на квартиру, реєстраційний номер обтяження 1351208 від 04 жовтня 2004 року, реєстратор Третя Київська державна нотаріальна контора, зареєстровано 04 жовтня 2004 року з метою забезпечення позову щодо стягнення із ОСОБА_4 заборгованості.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2006 року накладено арешт на квартиру, реєстраційний номер обтяження 4220426 від 14 грудня 2006 року, реєстратор Перша Київська державна нотаріальна контора, зареєстровано 14 грудня 2006 року з метою забезпечення позову щодо стягнення із ОСОБА_4 заборгованості.

Позивачка ОСОБА_1 не була стороною указаних зобов`язань.

Установивши, що прилюдні торги з продажу спірної квартири відбулися 08 грудня 2006 року з метою погашення заборгованості ОСОБА_4 перед АКБ «Мрія» за виконавчим листом № 2-3389 від 26 червня 2003 року, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що за життя ОСОБА_4 оскаржував процедуру відчуження квартири на прилюдних торгах або мав намір її оскаржити у період із 2006 по 2018 рік, що свідчить про його згоду з даними діями, заставодержатель або особи, в інтересах яких було накладено обтяження, результати прилюдних торгів також не оспорювали, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири нерухомого майна, придбаної шляхом проведення публічних торгів від 08 грудня 2006 року.

При цьому суди правильно відмовили у задоволенні позову щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири нерухомого майна шляхом проведення публічних торгів.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, є аналогічними аргументам, викладеним в апеляційній скарзі, їм уже надавалася оцінка судом, а тому вони не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На думку судової колегії судові рішення, що переглядаються, є достатньо мотивованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального

і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , яка подана представником - адвокатом Риженком Дмитром Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов