Справа №359/5541/22
Провадження №2/359/469/2023
УХВАЛА

3 березня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Савчака Я.О.,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

1. Суть процесуальних питань, що розглядаються судом.

Представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про зупинення провадження у цивільній справі у зв`язку з тим, що в провадженні Великої Палати Верховного Суду перебуває справа №420/2411/19. В цій справі розглядається питання щодо застосовування ст.625 ЦК України в контексті нарахування інфляційних витрат, спричинених тривалим невиконанням ДКСУ остаточного судового рішення, а також визначення події, з якою пов`язаний початок перебігу прострочення ДКСУ виконання рішення суду, що може мати наслідком виникнення права у стягувача на одержання 3 % річних згідно з ч.4 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Результати розгляду вказаної справи мають виключне значення для цивільної справи, що є предметом судового розгляду. Тому представник відповідача ОСОБА_3 просить суд зупинити провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст.251, п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, а також постановити ухвалу про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 категорично заперечує проти вжиття означених процесуальних заходів та посилається на те, що правовідносини у справі №420/2411/19 стосуються розбіжностей у застосуванні ст.625 ЦК України та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який в свою чергу не поширюється на правовідносини, що виникли між ТОВ «ФК «Централ Фінанс» та ОСОБА_2 . Ця обставина свідчить про відсутність подібності правовідносин, а також підстави, передбаченої п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, для зупинення провадження у цивільній справі. Крім того, клопотання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251, п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, може бути задоволено виключно на стадії підготовчого провадження. Підстави для повернення до цієї процесуальної стадії відсутні. Повторне подання клопотань про зупинення провадження у цивільній справі та повернення до стадії підготовчого провадження свідчить про вчинення представником відповідача ОСОБА_3 дій, спрямованих на затягування розгляду справи, та має ознаки зловживання процесуальними правами. Тому представник позивача ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні клопотань, заявлених представником відповідача ОСОБА_3 , а також вжити до нього захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 6810 гривень.

2. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних процесуальних правовідносин.

У серпні 2022 року ТОВ «ФК «Централ Фінанс» пред`явило позов (а.с.2-3), в якому просило стягнути з ОСОБА_2 борг за кредитним договором №014/81-1-0-00/14052 від 27 лютого 2015 року в загальному розмірі 607410 гривень 67 копійок, що складається з пені в розмірі 480000 гривень, суми інфляції за час прострочення в розмірі 89936 гривень 68 копійок та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 37473 гривні 99 копійок.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року (а.с.130-131) було прийнято до розгляду справу №420/2411/19 за позовом ППК «Флай Сервіс» до держави України в особі ДКСУ про стягнення грошових коштів.

Процесуальні правовідносини регулюються главою 9 «Заходи процесуального примусу» розділу І «Загальні положення» та главою 8 «Зупинення і закриття провадження у справі. Залишення позову без розгляду» розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України.

3. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при розгляді клопотань.

а. щодо клопотання, поданого представником відповідача Савчаком Я.О.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.33 постанови №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України вказаний принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

б. щодо клопотання, заявленого представником позивача Сайком Ю.В.

Відповідно до ч.1 ст.143, п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Згідно з п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

4. Мотиви, якими керується суд при розгляді клопотань.

З мотивувальної частини ухвали Великої Палати Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року (а.с.130-131) вбачається, що на розгляді суду касаційної інстанції перебуває питання застосовування ст.625 ЦК України в аспекті стягнення інфляційних витрат, спричинених тривалим невиконанням ДКСУ остаточного судового рішення, а також визначення події, з якою пов`язаний початок перебігу прострочення ДКСУ виконання рішення суду, що може мати наслідком виникнення права у стягувача на одержання 3 % річних згідно з ч.4 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Однак, між ТОВ «ФК «Централ Фінанс» та ОСОБА_2 виникли суто кредитні відносини, на які Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється. Ці обставини свідчать про відсутність подібності правовідносин. Крім того, розгляд цієї цивільної справи, що перебуває у провадженні Бориспільського міськрайонного суду, жодним чином не залежить від результату розгляду справи №420/2411/19, що перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду. Тому правила, передбачені п.6 ч.1 ст.251, п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, не поширюються на спірні процесуальні правовідносини.

З огляду на це суд висновує, що підстави для зупинення провадження у цивільній справі відсутні. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 9 лютого 2023 року (а.с.118-120) представнику відповідача ОСОБА_3 вже було відмовлено у задоволенні клопотання про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження. Задоволення аналогічного клопотання, поданого повторно, призведе до фактичного перегляду постановленого судового рішення та порушення принципу юридичної визначеності, запровадженого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Крім того, відмова у поверненні судового розгляду до стадії підготовчого провадження спрямована виключно на забезпечення «доброго врядування» та «належної адміністрації» у судовому провадженні, а також запобігання безладного та хаотичного розгляду цивільної справи.

Водночас, обставини, на підставі яких представник відповідача ОСОБА_3 раніше клопотав про зупинення провадження у цивільній справі, істотно відрізняються від обставин, на підставі яких він вдруге звернувся з клопотанням про вжиття означеного процесуального заходу. Ця обставина свідчить про те, що в його діях відсутні ознаки безпідставного затягування та перешкоджання розгляду справи. Сама по собі відмова представнику відповідача ОСОБА_3 у задоволенні поданого ним клопотання не свідчить про допущення ним зловживання процесуальними правами.

З огляду на це суд висновує, що підстави для застосування до представника відповідача ОСОБА_3 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.2 ст.258, ч.4-ч.5 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у цивільній справі та про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження відмовити.

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходу процесуального примусу відмовити.

Ухвала суду не підлягає апеляційному оскарженню та набирає законної сили в день її оголошення.

Суддя: О.Ю. Семенюта