Головуючий у І інстанції Макаренко І.О.
Провадження № 22-ц/824/2297/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила встановити факт належності Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданого 30.06.2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її померлому чоловіку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи заяву, посилалась на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оригінал свідоцтва про шлюб втрачено, дублікат було видано за даними архіву органу реєстрації актів цивільного стану.

Після смерті чоловіка заявниця звернулася до Головного управління ПФУ у м. Києві із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника після померлого чоловіка. Однак, їй було відмовлено з огляду на те, що у свідоцтві про шлюб прізвища заявниці та її померлого чоловіка зазначені як « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », а по паспорту і заявниця, і чоловік зазначені як " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_4 ". Крім того, ім`я заявниці у свідоцтві про шлюб написано " ОСОБА_1 ", а по паспорту вона " ОСОБА_1 ".

Внести зміни у свідоцтво відділ реєстрації актів цивільного стану відмовив, оскільки при видачі повторного свідоцтва замість втраченого відділ взяв дані з архівних записів і ніяких підстав для внесення змін у них немає, у зв`язку з чим порадили звернутись за захистом прав до суду.

Доказами того, що заявниця та ОСОБА_2 дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі є копії відповідних сторінок їхніх паспортів з відповідною відміткою. Також, в обґрунтування наведених обставин, ОСОБА_1 зазначила, що вона та її чоловік були зареєстровані за однією адресою, що зазначено у їхніх паспортах. Крім цього, збігається місце та дата народження заявниці та її померлого чоловіка у паспортах та у свідоцтві про шлюб.

На думку заявниці, розбіжність у прізвищах виникла через некоректний переклад прізвища російською мовою " ОСОБА_2 " на українську мову посадовою особою РАГСу у 1959 році, в результаті чого прізвища у свідоцтві про шлюб отримали написання " ОСОБА_1 ", " ОСОБА_1 ". Також у свідоцтві про народження заявниці ім`я зазначено російською мовою " ОСОБА_1 ", що було перекладено у свідоцтві про шлюб як " ОСОБА_1 ".

Таким чином, встановлення даного факту заявнику необхідно для реалізації її права на призначення пенсії в разі втрати годувальника у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», оскільки іншим способом, окрім судового, захистити свої права не може.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою про відмову у відкритті провадження, заявник ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилалась на те, що з тексту ухвали неможливо встановити, якими міркуваннями керувався суд, зазначаючи про наявність спору про право та відмовляючи у відкритті провадження у справі.

З документа, виданого заінтересованою особою - Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві, можна встановити, що жодного спору відносно права заявниці на призначення одноразової допомоги та пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті чоловіка - інваліда та учасника бойових дій, немає. Навпаки Управління зазначило, що відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд встановлює факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином, відмова Управління у призначенні допомоги та пенсії заявниці не є відмовою по суті, а носить виключно технічний характер, і право заявниці на ці виплати жодним чином не підлягає сумніву.

Отже, жодного спору про право, підвідомчого судам, а також будь-якого іншого спору, у даній справі не міститься, таким чином суд першої інстанції необґрунтовано відмовив заявниці у відкритті провадження за її заявою.

В судове засідання учасники процесу не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що суттєвою ознакою окремого провадження є безспірність розгляду справи. При цьому, суд, розглядаючи заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не встановлює нових фактів, а лише підтверджує наявність або відсутність таких фактів у разі неможливості заявником одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що зміст вимог заявниці пов`язаний не тільки із встановленням факту, а ще й зі спором про призначення пенсії по втраті годувальника після померлого чоловіка, що є підставою для відмови у відкритті провадження на підставі п. 4 ст. 315 ЦПК України.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, поняття "спір про право" пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Із змісту заяви вбачається, щовстановлення факту, що має юридичне значення, необхідне ОСОБА_1 для звернення до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника після померлого чоловіка, у зв`язку невідповідністю зазначених в свідоцтві про шлюб прізвищ та імені ОСОБА_1 , та відсутністю іншого передбаченого законом порядку вирішення даного питання.

При цьому із заяви та доданих до неї документів не вбачається наявності спору про право на стадії вирішення питання про відкриття провадження, оскільки заявниця ОСОБА_1 у своїй заяві ставить лише питання встановлення факту належності їй свідоцтва про шлюб з метою надання до органів Пенсійного фонду передбачених Законом документів, які необхідні для вирішення питання про призначення пенсії по втраті годувальника.

Крім того, зацікавлена особа Головне управління пенсійного фонду України у своєму листі-відповіді на заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії лише повідомило заявницю про відмову у призначенні пенсії через розбіжності прізвищ та імені у наданих нею документах, а не через відсутність у неї такого права. Таким чином, даних, які б спростовували викладені заявником обставини та свідчили би про наявність у справі спору про право, у суду на момент відкриття справи не було, в зв`язку із чим висновок суду про відмову у відкритті провадження з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є необґрунтованим та передчасним.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в подальшому суд не позбавлений можливості залишити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду, за умови встановлення судом в справі спору про право (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Шевченківським районним судом м. Києва ухвалу від 07 листопада 2022 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: