Провадження № 22-ц/4808/295/23
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця Виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Пастернак І.А. 17 листопада 2022 року в м. Івано-Франківську у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення авансового платежу,

в с т а н о в и в:

16.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.02.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. за реєстровим №580, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансового платежу за даним договором в сумі 2500000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову становить 91421500,00 грн.

Того ж дня представник ОСОБА_1 - адвокат Тинів І.Д. подав до суду заяву про забезпечення позову по даній справі, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення тимчасової заборони приватному виконавцю ОСОБА_3 вчиняти дії в рамках виконавчого провадження №70131553 щодо реалізації на електронних торгах 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 101, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , до вирішення по суті спору за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення авансового платежу.

В обґрунтування заяви зазначив, що предметом Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.02.2021 року є 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Однак на даний час укладення основного договору купівлі-продажу неможливе, оскілки вказане майно реалізовується на електронних торгах (лот №518875) в порядку примусового виконання судового рішення в рамках виконавчого провадження №70131553 в рахунок погашення боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 . У випадку задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення авансового платежу в сумі 2500000,00 доларів США, що еквівалентно на дату позову 91421500,00 грн., з огляду на ціну позову, є ризик, що ОСОБА_2 не зможе виконати свої зобов`язання щодо повернення даних коштів. А у випадку відсутності в останнього грошових коштів для повернення ОСОБА_1 авансового платежу, єдиним способом забезпечення виконання судового рішення та захисту майнових прав позивача є примусова реалізація майна відповідача, яким згідно довідки з ДРРП є тільки частка вищевказаного нежитлового приміщення. Інше майно, яке можна реалізувати в примусовому порядку з метою повернення ОСОБА_1 авансового платежу, у ОСОБА_2 відсутнє, що в майбутньому може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення у цій справі. При цьому тимчасова заборона приватному виконавцю вчиняти дії щодо реалізації на електронних торгах 1/2 спільної частки даного нежитлового приміщення до набрання законної сили рішенням у цій справі відповідає нормам матеріального та процесуального права та легітимній меті, є пропорційним і забезпечує ефективний захист прав ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом тимчасової заборони приватному виконавцю Ткачуку Любомиру Михайловичу вчиняти дії в рамках виконавчого провадження №70131553 щодо реалізації на електронних торгах 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , до вирішення справи по суті.

10.01.2023 року приватний виконавець Виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л.М. подав апеляційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року про забезпечення позову. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що дана ухвала стосується безпосередньо його прав та інтересів, оскільки перешкоджає його законній діяльності як приватного виконавця, який від імені держави здійснює виконання рішення суду, яке вступило в законну силу; суперечить поняттям і нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказує, що предметом спору у цій справі є розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення авансового платежу. Отже спір не стосується нерухомого майна, переданого на реалізацію на електронних торгах 1/2 частки нежитлового приміщення, загальною площею 5031,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . В спорі не ставиться питання про право власності на таке майно.

При цьому суд неправомірно визначив пріоритет одного рішення суду, яке ще не прийняте і є гіпотетичним, по відношенню до рішення суду, яке вже вступило в законну силу.

Також незрозумілою вважає позицію суду щодо заборони вчиняти дії щодо реалізації саме цього майна. Хоча приватним виконавцем описано і інше майно ОСОБА_2 , зокрема, паркомісце ХХІ, загальна площа 18,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що між позивачем і ОСОБА_4 , в інтересах якого здійснюється виконання рішення суду, відсутній спір в цій справі; ні приватний виконавець, ні ОСОБА_4 не є в ній відповідачами. Позовні вимоги позивача не стосуються реалізації майна боржника у рамках виконавчого провадження. Позивач не є стороною виконавчого провадження. А дії апелянта як приватного виконавця не оцінюються і не оскаржуються в даному спорі.

З огляду на викладене вважає, що суд першої інстанції при прийнятті ухвали про забезпечення позову не з`ясував і не перевірив чи між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам. Окрім того, суд вирішив питання про права і обов`язки особи, не залученої до розгляду справи.

Посилається на практику Об`єднаної плати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.12.2022 року у справі №757/22558/20 про те, що зупинення продажу арештованого майна можливе тільки виключно у спеціальному випадку, якщо подано позов про визнання права власності на таке майно.

А із матеріалів справи вбачається, що такого позову немає.

Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року і прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалами Івано-Франківського апеляційного суду від 16.01.2023 року та від 27.01.2023 року відповідно відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою приватного виконавця Виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року та призначено справу до розгляду.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Тинів І.Д. 27.01.2023 року подав до суду заяву, в якій просив апеляційну скаргу залишити без розгляду у зв`язку із зловживанням апелянтом процесуальними правами з огляду на вчинення ним дій щодо оскарження ухвали Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року поза межами строку на її апеляційне оскарження.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт приватний виконавець Ткачук Л.М. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Тинів І.Д. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив. Просив залишити апеляційну скаргу без розгляду у зв`язку із зловживанням апелянтом процесуальними правами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття даного апеляційного провадження з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.02.2021 року, укладеного між даними сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. за реєстровим №580, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансового платежу за даним договором в сумі 2500000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову становить 91421500,00 грн.

Встановлено також, що на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича перебуває виконавче провадження №70131553 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 06.09.2022 року у справі №344/5217/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу за Договором позики від 17.12.23021 року в сумі 2440775 доларів США, пені в сумі 2000 доларів США (а.с. 34-53).

В рамках даного виконавчого провадження №70131553 приватним виконавцем 20.10.2022 року було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, в тому числі 1/2 спільної частки нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта 101, загальною площею 5031,1 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , та передано вказане майно на реалізацію на торгах ДП «СЕТАМ» (29-33).

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва І.Д. про забезпечення позову у справі, що переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами у цій справі, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

У поданій апеляційній скарзі приватний виконавець Ткачук Л.М., який не є учасником справи, посилається на порушення судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали про забезпечення позову та вважає, що така ухвала стосується його прав та інтересів, оскільки перешкоджає його законній діяльності як приватного виконавця.

Однак погодитися з такими доводами про порушення прав апелянта апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Повноваження приватних виконавців закріплені у ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім вказаних винятків.

За правилами ч 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежним, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Згідно частин 2, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом частин 1, 2 ст. 61 даного Закону реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України.

Визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого виконавцями майна та проведення таких торгів здійснюється відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016року №2831/5. А приватний виконавець формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи (п. 4 Розділу ІІ Порядку); здійснює доступ до особистих кабінетів учасників через веб-сайт Організатора (п. 3 Розділу І Порядку).

Таким чином права та обов`язки приватного виконавця, в тому числі щодо передачі арештованого майна на реалізацію, чітко визначені вищевказаними нормами права.

Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно щодо заборони реалізації якого постановлена оскаржувана ухвала суду, на час її винесення реалізовувалось ДП «СЕТАМ» (електронні торги були призначені на 25.11.2022 року) (29-33). Натомість жодних перешкод у вчиненні приватним виконавцем Виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. дій по виконанню виконавчого листа у справі №344/5217/22 у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» не було.

Доводи апеляційної скарги приватного виконавця про те, що оскаржувана ухвала суду перешкоджає йому виконувати свої професійні обов`язки, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки за правилами вищевказаних норм права приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежним, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону; зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року про забезпечення позову у справі, яка знаходиться у провадженні суду і розгляд якої не було на той час закінчено, приватний виконавець діяв поза межами своїх повноважень, визначених положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Крім того, даний приватний виконавець не є стороною у справі, ухвала в якій переглядається, як і не є стороною оспорюваного правочину або власником нерухомого майна, заборони реалізації якого стосується ця ухвала. Судом встановлено, що така ухвала оскаржувалася стягувачем за виконавчим провадженням №70131553 ОСОБА_4 , та постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.12.2022 року залишена без змін (а.с. 187-190). В подальшому ним подано касаційну скаргу.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваною ухвалою суду не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки приватного виконавця Ткачука Л.М.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця Виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року слід закрити.

Що стосується клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва І.Д. про вирішення питання щодо зловживання приватним виконавцем Ткачуком Л.М. процесуальними правами та застосування до нього заходів впливу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тобто цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Отже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

При цьому наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Схожі висновки містяться в постановах Верхового Суду від 25 листопада 2020 року у справі №757/61850/18-ц (провадження №61-22707св19), від 15 липня 2021 року у справі №420/698/21 (провадження №К/9901/18953/21), від 03 травня 2022 року у справі №755/17261/13-ц (провадження №61-2334св21), від 12 жовтня 2022 року у справі №345/2935/21 (провадження №61-2472св22).

Також у п. 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі №199/6713/14-ц касаційний суд зазначив, що зловживання процесуальним правом є такі дії, що суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті).

Разом з тим, перевіривши доводи клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва І.Д. про вирішення питання щодо зловживання приватним виконавцем Ткачуком Л.М. процесуальними правами та застосування до нього заходів впливу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки не вбачає в діях апелянта ознак зловживання процесуальними правами при поданні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

А повернення апеляційної скарги згідно із положеннями статті 357 ЦПК України не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

При цьому у відповідності до ч. 1 ст. 127, п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України оцінка поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та вирішення судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи перебуває в межах повноважень суду, що розглядає справу, а законом визначено правові наслідки у випадках недотримання апелянтом зазначених вимог.

З огляду на викладене подання приватним виконавцем апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції не є зловживанням процесуальними правами, а отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норми статті 44 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381, 389-390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича про вирішення питання щодо зловживання приватним виконавцем Виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Любомиром Михайловичем процесуальними правами та залишення апеляційної скарги без розгляду відмовити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця Виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2022 року в м. Івано-Франківську у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення авансового платежу - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст ухвали складено 24 лютого 2023 року.