Справа № 299/3819/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особи, які не брали участі в справі) на рішення Виноградівського районного суду від 10 вересня 2021 року (у складі судді Надопти А.А.) за позовом ОСОБА_3 до Королівської селищної ради, третя особа державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок Катерина Василівна, про визнання у порядку спадкування за законом права власності на земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом у серпні 2021 р.

Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки площею 2.53 га та 0.67 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Сасівської сільської ради Виноградівського району.

Заявлені вимоги обґрунтував таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка заповіту не залишила. Останній за життя належало право власності на земельну ділянку загальною площею 3.20 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Сасівської сільської ради.

З часу відкриття спадщини весь ризик і тягар утримання цього нерухомого майна несе позивач. Фактично позивач прийняв спадщину в порядку п.1. ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР.

Однак, набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність правовстановлюючого документу, який підтверджує належність майнових прав спадкодавцю.

Державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила.

Рішенням Виноградівського районного суду від 10.09.2021 р. позов задоволено: визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в цілому на:

-земельну ділянку площею 2,53 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Сасівської сільської ради;

-земельну ділянку площею 0,67 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Сасівської сільської ради.

Указане судове рішення мотивоване обґрунтованістю і доведеністю позовних вимог.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особи, які не брали участі у справі) просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Посилаються на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права (внаслідок пред`явлення позову до неналежного відповідача).

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до того, що їх не було залучено до справи, хоча вони так само як і позивач ОСОБА_3 (брат) є спадкоємцями першої черги після смерті матері, від спадщини не відмовлялися і таку прийняли в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки на час смерті ОСОБА_4 (матері) проживали та були зареєстровані разом із нею.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені.

Направлена позивачу ОСОБА_5 судова повістка за адресою, указаною ним у позовній заяві, повернулася із написом «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач не з`являвся у жодне з чотирьох судових засідань і яких-небудь заяв з цього приводу до апеляційного суду не подавав.

Королівська селищна рада просить розглянути справу за відсутності їх представника та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

За таких обставин колегія суддів розцінює процесуальну поведінку учасників справи як неявку без поважних причин, у зв`язку з чим вважає доцільним розглянути справу за їх відсутності. Правова аргументація сторін відома та зрозуміла.

Розглянувши апеляційну скаргу та перевіривши наведені в ній доводи колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в позові з процесуальних мотивів у зв`язку з наступним.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до переконання про існування обставин, які є підставою для визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на спадкове майно.

При цьому, суд установив такі факти й обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 26.09.2002 р.

Заповіт покійна не залишила. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги.

Матері позивача належало право власності на земельну ділянку загальною площею 3,20 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Сасівської сільської ради.

З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього нерухомого майна несе позивач. Фактично позивач прийняв спадщину в порядку п.1. ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР.

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність належного правовстановлюючого документу, який підтверджує належність майнових прав покійному спадкодавцю. Така ситуація обумовлена тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку містить вказівку на шлюбне прізвище його матері « ОСОБА_6 », у той же час на момент смерті таке було нею змінено та ідентифікувалося як « ОСОБА_7 ».

Так, 28.01.1988 р. спадкодавцем було розірвано шлюб із батьком позивача, що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 02.05.2019 р. № 3. Указаний документ містить вказівку на дошлюбне прізвище моєї матері « ОСОБА_6 », яке відображене в правовстановлюючому документі на спадкове нерухоме майно.

Згідно з листом Виноградівського РВ ДРАЦС від 30.07.2021 р. № 773/23.3-26 орган державної реєстрації актів цивільного стану не може надати відомості щодо прізвища спадкодавця після розірвання шлюбу через відсутність таких даних в актовому записі про розірвання шлюбу. Використання (зміна) спадкодавцем персональних даних після розлучення, які не були внесені до актового запису про розірвання шлюбу, обумовили оформлення державного акту на право приватної власності на землю на її дівоче прізвище.

Наведене підтверджується довідкою виконавчого комітету Королівської селищної ради від 11.06.2021 р. № 201 щодо місця відкриття спадщини, яке є тотожним тим даним, що відображені в правовстановлюючому документі.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції через порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування ухваленого в справі рішення.

Згідно з положеннями ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам.

За приписами ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний суд у постанові від 07.05.2020 р. у справі № 758/154 роз`яснив, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , обґрунтовуючи порушення своїх прав, посилаються на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання їх прав та обов`язків як спадкоємців першої черги (нарівні з позивачем) після смерті матері. Визнанням права власності на земельні ділянки за ОСОБА_5 суд позбавив їх законного права на частку вказаного спадкового майна, позаяк вони спадщину прийняли, від такої не відмовлялися, однак, ні позивач, ні суд не залучив їх до участі в справі.

У підтвердження своїх доводів апелянти надали апеляційному суду копії наступних документів (а.с.41-48):

-паспорт громадянина України ОСОБА_2 і свідоцтво про народження ОСОБА_9 (Сільваші), ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-паспорт громадянина України для виїзду за кордон стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-довідку про реєстрацію місця проживання особи від 21.02.2020 р., згідно з якою за відомостями виконкому Сасівської сільської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 22.02.2019 р. і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-свідоцтво про народження ОСОБА_1 , батьками якого значаться ОСОБА_5 (батько) і ОСОБА_4 (мати);

-довідку Королівської селищної ради про спільне проживання громадян на день смерті одного з них від 20.01.2022 р., видану ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , і на день її смерті за вказаною адресою були зареєстровані та проживали ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), був зареєстрований, але не проживав.

-довідку Королівської селищної ради про реєстрацію і проживання померлого від 20.01.2022 р., згідно з якою ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала та була зареєстрована безпосередньо до дня смерті в АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

ВС наголошує, що згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Таким чином, оскільки з наданих апелянтами документів убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_4 (матері) були зареєстровані та проживали разом із нею в АДРЕСА_1 , то за відсутності заповіту визнання судом права власності на спадкове майно (дві земельні ділянки) за ОСОБА_3 безпосередньо зачіпає та порушує їх спадкові права як спадкоємців першої черги, що прийняли спадщину.

Тобто, у спірних правовідносинах належними відповідачами повинні бути особи, зазначені в ст. 529 ЦК УРСР, у нашому випадку: зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги за померлою матір`ю, а не Королівська селищна рада.

Згідно з пунктами 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Однак, усупереч указаним положенням закону судом першої інстанції не було вжито заходів зі з`ясування питання про суб`єктний склад учасників справи, що має істотне значення для встановлення належного кола відповідачів і правильного вирішення спору.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи,інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскільки суд першої інстанції залишив цю обставину (суб`єктний склад відповідачів) поза увагою, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення, то оскаржене рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з процесуальних підстав, що водночас не позбавляє зацікавлених осіб звернутися у суд із новим позовом до належних відповідачів.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.4, ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особи, які не брали участі в справі) задовольнити. 2.Рішення Виноградівського районного суду від 10 вересня 2021 року скасувати. 3.У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. 4.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1362 грн. (одну тисячу триста шістдесят дві) грн. у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 28 лютого 2023 року.

Судді: