ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/496/22 Номер провадження 22-ц/814/1649/23Головуючий у 1-й інстанції Цвіра Д.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 січня 2022 року, постановлену суддею Цвіра Д.М., про відмову у забезпеченні позову,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

17.01.2022 ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про забезпечення позову до його подання, у якій просить накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною вчиняти буді-які дії щодо такого майна. В обґрунтування заяви зазначає, що є колишнім власником указаного нерухомого майна та майновим поручителем за договорами іпотеки №840/5-27/16/10/7-203, №840/5-27/16/10/7-460. Відчуження такого майна на користь АТ «Альфа-Банк» та у подальшому на користь ОСОБА_2 здійснено із порушенням вимог Закону України №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України» щодо введення тимчасового мораторію на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження та без згоди на правочин Служби у справах дітей.

Із підстав викладеного вважає можливим подальше відчуженням спірного майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення або поновлення порушених прав, за захистом яких вона звернулася в суд із позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.01.2022 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що позовна заява до суду не подана, а обсяг позовних вимог, з якими заявник має намір звернутися до суду, у заяві про його забезпечення не визначений, як і не надано доказів, що виконання судового рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення.

Заявник ОСОБА_1 оскаржила ухвалу районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду й ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Із підстав, раніше викладених у заяві про забезпечення позову, доводить порушення вимог законодавства при відчуженні спірного майна, зокрема, Закону України №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України» щодо введення тимчасового мораторію на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження та без згоди на правочин Служби у справах дітей.

Зазначає, що наслідком відмови суду в забезпеченні позову стало її незаконне, із застосуванням насильства, примусове виселення зі спірного житла, де разом із нею проживало двоє неповнолітніх дітей і яким було спричинено психологічне насилля.

Повідомляє, що наразі нею складена позовна заява до АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_2 про визнання правочинів, а саме, договорів іпотеки, договору купівлі-продажу, недійсними з підстав їх невідповідності вимогам ст.ст.203,207,215 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпризорних дітей», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України».

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.01.2022.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.10.2022 справу прийнято до свого провадження, закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

21.02.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшли пояснення АТ «Сенс Банк», до перейменування АТ «Альфа банк» без зміни організаційно-правової форми, за змістом яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. Розгляд справи просить проводити без участі представника банку.

Сторони в судове засідання не з`явилися, буду повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

При цьому апеляційний суд застосовує правову позицію Верховного Суду, сформовану у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, за змістом якої, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.01.2022 ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про забезпечення позову до його подання, у прохальній частині якої просить застосувати забезпечення позову через накладення арешту на майно та заборону вчиняти будь-які дії: - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,6 кв.м, житловою площею 44,0 кв.м, тому що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених прав або інтересів позивача за захистом яких заявник звернувся до суду, через можливий продаж або інше відчуження спірного майна, яке на даний час належить ОСОБА_2 /а.с.1-16/

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову до його подання, суд першої інстанції вказував на невідповідності змісту щодо подачі позову із дійсними обставинами, оскільки позовна заява до суду ще не подана, а обсяг позовних вимог, з якими заявник має намір звернутися до суду, в заяві про його забезпечення не визначений. При цьому суд визнав відсутніми будь-які докази на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбаченихст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог до доказування, передбачених статтею 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Наведені норми процесуального закону заявник не виконав та не надав належних та допустимих доказів, що такий захід забезпечення позову, як арешт майна та заборона власнику розпоряджатися належним йому майном, буде співмірним із можливими заявленими позовними вимогами про визнання недійсними договорів іпотеки та договору купівлі-продажу.

При цьому апеляційний суд наголошує, що заявник упродовж року від дати звернення в суд із заявою про забезпечення позову так і не звернувся в суд із відповідною позовною заявою. Натомість вимоги можливого позову викладені заявником виключно у доводах апеляційної скарги, а не в заяві про забезпечення позову та в самому позові, а тому суд першої інстанції не міг надати їм оцінку в контексті доцільності його забезпечення, а апеляційний суд оцінки не надає, оскільки відповідні доводи не становили предмет дослідження суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та не містять доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення. При цьому апеляційний суд звертає уваги, що відповідні побоювання заявника пов`язані з виконання уже наявних судових рішень в інших справах, а тому не є підставою для задоволення цієї заяви.

Не впливають на під ставність забезпечення позову і твердження заявника про незаконність договорів іпотеки та купівлі-продажу, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічна правова позиція висловлена 02.09.2019 Верховним Судом по справі №917/137/19.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до припущень, а тому на їх підставі не може ґрунтуватися судове рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.02.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль