Провадження № 2-п/752/26/23
У Х В А Л А

Іменем України

02.03.2023 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Гладибороди Л.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Крикунов Олександр Володимирович, про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16.02.2022р. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Присутні:

представник заявника (відповідача): Крикунов О.В. - адвокат (ордер серія АІ №1319584 від 12.12.2022р.)

від позивача: Сидюк О.І. - представник (дов. від 07.02.2022р.)

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16.02.2022р. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 20.03.2006р. станом на 13.09.2021р. у розмірі 9 782,77 грн., а також стягнуто судовий збір у сумі 2 211,66 грн.

29.12.2022р. судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 16.02.2022р., за якою відповідач просить скасувати заочне рішення суду у справі №752/24832/21 та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обгрунтування заяви зазначає, що він не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи в суді, тому неподання до суду відзиву, доказів відбулися з поважних причин. Також вказує, що суд у цілому правильно оцінив обставину щодо того, що позивач не надав суду докази існування між позивачем та відповідачем кредитних відносин за договором, але суд прийшов до висновків, що у відповідача існує обов`язок повернути фактично отримані кошти позивачу. При цьому суд дійшов до висновку про заборгованість за тілом кредиту в сумі 9 782,77 грн. при неповному дослідженні матеріалів справи. Так, як вказує заявник, у матеріалах справи міститься графік руху коштів за картковим рахунком відповідача (аркуш справи 3-12), аналогічний графік міститься в матеріалах справи на аркуші 34-44, де на зворотній стороні аркуша іде початок руху коштів за графіком, починаючи з 2006 року та закінчуючи на 34 аркуші, де наявна остання операція 01.08.2021р. Згідно графіку, який надав сам позивач, починаючи з 01.12.2019р. відповідач не взяв тіла кредиту жодної копійки, а тільки постійно поповнював картку і до 01.08.2021р. сплатив тіло кредиту. Борг, який є предметом спору, це нараховані позивачем відсотки. Крім того, як вказує відповідач, він не знав, що прийнято судове рішення про стягнення з нього коштів і, починаючи з 09.04.2022р. по 23.05.2022р., його дружиною на картковий рахунок були перераховані кошти на загальну суму 2 000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.01.2023р. заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому строк для усунення недоліків заяви.

Ухвалою суд від 25.01.2023р. прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 , призначено її розгляд.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заяву про перегляд заочного рішення суду, просив її задовольнити.

Представник відповідача надала письмовий відзив на заяву про перегляд заочного рішення суду, просила відмовити в задоволенні заяви, вважаючи, що відсутні підстави для перегляду заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заяви, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Частиною 1 ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем у конструкції сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Таким чином, для скасування заочного рішення суду необхідна наявність одночасно двох умов.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, частинами 1, 3 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Положення ч. 5 та ч. 6 ст. 128 ЦПК України визначають, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасниками судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судового повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Як на поважність причин неподання відзиву та доказів заявник вказує на те, що він не отримував жодних судових повісток, а, отже, не знав про розгляд даної справи судом.

Так, матеріали справи свідчать про те, що ухвала про відкриття провадження у справі та позов з доданими до нього документами надсилалась відповідачу на адресу його реєстрації, однак до повернулась до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Таким чином, відповідач належним чином повідомлявся про розгляд даної справи за адресою його реєстрації.

До того ж слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, слід відмітити, що, як зазначено вище, для скасування заочного рішення суду необхідна наявність одночасно двох умов, у тому числі докази, на які посилається заявник, повинні мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку, що її обґрунтування є фактично непогодження з винесеним рішенням по суті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Отже, враховуючи наведене, суд виходить з того, що відповідачем не доведено належними засобам доказування обставини та умови, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення, з огляду на що заява про перегляд заочного рішення від 16.02.2022р. у справі №752/24832/21 залишається без задоволення.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 287 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Крикунов Олександр Володимирович, про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16.02.2022р. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

2. Роз`яснити, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

3. Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 02.03.2023р.

Суддя І.О. Ольшевська