Провадження № 2/522/931/23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
13 березня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря - Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором № 613 про дольову участь у будівництві житла від 09.01.2006 укладеного 28.11.2019,
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.01.2006 між ТОВ «Берег-Будгруп», в особі генерального директора Веселова С.Р. та ОСОБА_1 був укладений Договір № 547 про дольову участь будівництва житла. Згідно вказаного договору, ОСОБА_1 , інвестував будівництво квартири під АДРЕСА_4 . 06.01.2006 ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Берег-Будгруп» 445814 гривень та 06.01.2006 ОСОБА_1 видана ТОВ «Берег-Будгруп» довідка про те, що майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , восьмий поверх, належать ОСОБА_1 згідно договору № 547 про дольову участь будівництва житла від 06.01.2006, та сплачений в повному обсязі. 13.09.2016 позивач зареєстрував своє право власності на вказану квартиру.
Ухвалою суду від 12 вересня 2022 рокувідкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.41 - 42).
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2022 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 11.01.2023 сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином.
Від представника позивача - адвоката Аліна М.В. до суду надійшла заяву про розгляд справи за відсутністю позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Справу просить розглянути за відсутністю позивача та його представника.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 13 березня 2023 року.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, що 06.01.2006 між ТОВ «Берег-Будгруп», в особі генерального директора Веселова Сергія Робертовича (Підприємство), та ОСОБА_1 (Пайщик) був укладений Договір № 547 про дольову участь будівництва житла.
Згідно п. 2.1. Пайщик зобов`язався прийняти дольову участь у будівництві житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .
Підприємство зобов`язується здійснити будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 та після здачі житлового будинку в експлуатацію передати Пайщику квартиру АДРЕСА_7 згідно акту приймання-передачі (п. 2.2 Договору).
Загальна вартість квартири становить 445814,00 грн (п. 4.1Договору) (а.с.15 - 19).
13.09.2016 ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_8 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.20).
Згідно вказаного договору, ОСОБА_1 , інвестував будівництво квартири під АДРЕСА_4 .
Відповідно умов вказаного договору (п.п. 1.1, 1.2, 2.1,2.2, 2.3) ТОВ «Берег-Будгруп» зобов`язалась збудувати, а ОСОБА_1 прийняти дольову участь у будівництві, квартиру під АДРЕСА_7 та по завершенню передати позивачу квартиру згідно акту приймання-передачі для оформлення ним права власності на вказану квартиру.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у справі № 522/10972/20, залишеним без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 16.11.2021 визнано недійсним договір № 613 про дольову участь у будівництві житла від 09.01.2006 року укладений між ТОВ «Берег-Будгруп» (код 32432565) та ОСОБА_3 . (а.с. 21 - 24, 25 - 30).

16 травня 2022 року (по справі за № 522/10972/20) Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного суду Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року та Постанову Одеського апеляційного суду від 16.11.2021 року залишено без змін.

28.11.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги за договором № 613 про дольову участь у будівництві житла від 09.01.2006.

Відповідно п 1.1. договору, ОСОБА_3 відступив ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 прийняла права вимоги Пайщика за договором № 613 про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 укладеного між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_3 .

Згідно п.1.2. за даним договором під правом вимоги Сторони розуміють право вимоги з Боржника виконання ним зобов`язань по здійсненню будівництва житлового будинка, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 та передачу Пайщику після здачі будинка в експлуатації квартири АДРЕСА_9 (а.с.31 - 33).

Також 28.11.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був підписаний акт приймання - передачі документів до Договору відступлення права вимоги за Договором № 613 про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 (а.с 4).

За статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Згідно п.п.7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

За змістом статей 15 ЦК України, 4 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права чи законного інтересу лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як на підставу недійсності договору відступлення права вимоги за договором № 613 про дольову участь у будівництві житла від 09.01.2006 укладений 28.11.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позивач вказує на те, що рішенням суду визнано недійсним договір № 613 про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 укладеного між ТОВ «Берег-Будгруп», в особі генерального директора Веселова С.Р. та ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в цивільному суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, суб`єкт, право якого порушено, може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором. Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором), спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Відтак, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Суд зазначає, що позивачем не доведено, що його право або цивільний інтерес (як особи, яка не є стороною вказаного правочину) порушено фактом вчинення оспорюваного правочину, сам факт визнання судом договору про відступлення права вимоги недійсним не є тим правовим засобом, що ефективно захистить цивільний інтерес позивача.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що від визнання у судовому порядку недійсними зазначеного договору залежить подальша можливість законної реалізації позивачем своїх прав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому даний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10-13, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором № 613 про дольову участь у будівництві житла від 09.01.2006 укладеного 28.11.2019, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 13 березня 2023 року.

Суддя Ю.І. Ковтун