справа № 752/3145/17 головуючий у суді І інстанції Плахотнюк К.Г.
провадження № 22-ц/824/684/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Жванко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Дзядевич Лариси Вікторівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_5, головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета позову: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових осіб;

за позовом ОСОБА_1 , як законного представника третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 , третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язків начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4, про стягнення моральної шкоди;

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову, ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_5, головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління пенсійного фонду України в місті Києві, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної створенням та використанням недостовірної інформації службовими особами органу державної влади щодо невідновлення та невиплати пенсії по інвалідності,-

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових осіб, яким позивався до начальника Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5. та спеціаліста Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_2 .

Просив стягнути солідарно з начальника Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5. та спеціаліста ОСОБА_4 на його користь у рахунок відшкодування завданої йому майнової шкоди 275, 98 гривень та моральної шкоди 1 000, 00 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Голосіївським УП ГУНП в м. Києві на підставі обставин встановлених ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2015 року внесено заяву про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 175 КК України, що вчинено відносно позивача, третьої особи у справі та членів їх родини 17 березня 2015 року. Він, позивач ОСОБА_1 , третя особа у справі ОСОБА_2 та їх діти визнані потерпілими у кримінальному провадженні. У той же час, слідчих та процесуальних дій за вказаним кримінальним провадженням не вчиняється, місцевою прокуратурою не контролюється, а самі кримінальні провадження від потерпілих переховуються, що є не припустимим.

Вважає позивач, що з 17 березня, 13 травня, 03 липня, 07 грудня та 24 грудня 2015 року минуло достатньо часу для здійснення дій встановлених вимогами закону та верховенства права щодо недопущення будь-яких порушень прав людини та їх захисту органами і службовими особами органів державної влади, притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, повного відшкодування потерпілим майнової і моральної шкоди заподіяної злочинами, які вчиняються у сфері службової діяльності, в тому числі відповідачами у справі. Натомість порушення не тільки не усунуті, вони безкарно продовжують відбуватись з прямого умислу, бездіяльності, незаконних та злочинних дій службових осіб - відповідачів.

Вказав, що він позивач та третя особа у справі з 1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають на вихованні трьох дітей, в тому числі з інвалідністю. Відповідно є сім`єю, спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Маючи конституційні і процесуальні права та обов`язки встановлені ст. 3, ст. 8,ст. 21, ст. 22, ч. 2 ст. 34, ст. 68 Конституції України, ст. 245 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 5,7,15,18 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 2, 7, 56, ч. 2 ст. 93 КПК України позивач 17 січня та повторно 02 лютого 2017 , витратив власний час, сімейні заощадження на проїзд у міському транспорті, звернувся до відповідачів з двома письмовими заявами про надання йому інформації такого змісту:

«реалізуючи конституційні права, - прошу надати довідки про розміри нарахованої пенсії по інвалідності на ім`я: 1) ОСОБА_1 , 1971 р.н. за 2009, 2010 та 2011 роки; 2) ОСОБА_2 , 1970 р.н. за 2014,2015 та 2016 роки.

«реалізуючи конституційні права, визначені правилами ст.ст. 3,8,21,22, ч. 2 ст.34, ст. 40, ст. 68 Конституції України, ст. 254 ЦК України, ст. 3 СК України, розглянувши лист від 23.01.2017 №13503м-76 повідомляю, що ОСОБА_4 17.01.2017 року особисто перевірила мої повноваження за ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», зокрема щодо його представницьких повноважень, прав та законних інтересів ОСОБА_2 , 1970 року народження, на підставі Генеральної - посвідченої нотаріально довіреності. З наведеного вище - повторно прошу надати довідку про розмір нарахованої пенсії на ім`я ОСОБА_2 , 1970 року народження за 2014, 2015 та 2016 роки».

На заяви отримав відповіді, складені та підписані відповідачами 23 січня та 06 лютого 2017 року такого змісту:

«… таким чином, запитувана інформація щодо виду пенсії ОСОБА_2 , про суми нарахованої пенсії відноситься до конфіденційної, та може бути надана лише особисто пенсіонеру, на запит судових та правоохоронних органів або уповноваженій особі, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності щодо представлення інтересів громадянки ОСОБА_2 », «… таким чином, інформація щодо надання Вам довідки про розмір нарахованої пенсії ОСОБА_2 , може бути надана особисто ОСОБА_2 , або її представнику, повноваження якого підтверджені в установленому законом порядку».

Надаючи відповідь, відмовляючи надати запитувану інформацію, відповідачі, які є службовими особами органу державної влади, вчинили злочинні дії щодо конституційних прав, свобод позивача та третьої особи у справі. Відповіді відповідачів містять завідомо неправдиву інформацію, не відповідають вимогам законодавства та верховенству права.

При прийнятті заяв позивача, їх розгляді та наданні відповідей, які містять недостовірну інформацію, відповідачі не заперечували , що у позивача є повноваження представляти права та інтереси третьої особи у справі ОСОБА_2 . Зокрема, ці повноваження на особистому прийомі перевіряла перший заступник начальника Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Казіміренко О.В., яка 02.02. 2017 року запевнила, що 06.02.2017 року запитувана ним інформація буде надана, натомість замість довідки про нараховану пенсію - відповідь за № 233/03/М-218 від 06.02.2017 року.

Відповідно, позивач, стверджуючи, що приймаючи його заяви відповідачка ОСОБА_4 перевірила його повноваження представляти інтереси третьої особи ОСОБА_2 , розглядаючи заяви не приймала рішення про їх повернення йому у відповідності до вимог ч. 8 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», оскільки не було для цього підстав, а тому його заяви підлягали задоволенню у повному обсязі при першому зверненні. Крім того, розглядаючи його заяви відповідачка ОСОБА_4 не посилалася на те, що вже була вирішена по суті його попередня аналогічна заява, не наводила обґрунтування посилання на законодавство, яке обов`язково мало б бути застосованим у зазначених правовідносинах, та не роз`яснювала порядку оскарження прийнятих нею рішень у першому та другому випадках.

Відповідачка ОСОБА_5 , підписуючи підготовлені відповідачкою ОСОБА_4 відповіді на його звернення, не перевірила їх (відповіді) вимогам законодавства, причини повторного звернення з одного й того ж питання та від одного й того ж громадянина, незважаючи на те, що це є її обов`язком у тому числі і відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» у частині щодо недопущення порушення будь-яких прав людини.

Позивач також стверджував, що запитувана ним інформація необхідна була йому та третій особі у справі для пред`явлення до СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві де безкарно формально перебувають матеріали трьох кримінальних проваджень за №534, №0000271 та №0000405, зареєстрованих ще в 2015 році.

Наслідками порушення відповідачами прав та законних інтересів позивача і третьої особи у справі є неотримання запитуваної інформації за першою заявою від 17 січня 2017 року, втрата часу та коштів сімейного бюджету на поїздку до відповідачів з другою заявою від 02.02.2017 року, складання позовної заяви та звернення до суду за захистом порушених прав. Звернення до суду має виключну процесуальну форму, що потребувало додаткових майнових витрат.

Через порушення відповідачами його та третьої особи у справі ОСОБА_2 прав та законних інтересів на отримання достовірної інформації за поданими заявами 17 січня 2017 року і 02 лютого 2017 року, та необхідністю повторно їхати до Правобережного об`єднаного Пенсійного фонду України в місті Києві, а також необхідністю звертатися до суду за захистом своїх прав, поніс майнові витрати на загальну суму 275, 98 грн.

З врахуванням того, що відповідачі порушенням Конституції України заподіяли йому моральних страждань, вважав що така шкода має бути відшкодована грошовою сумою в розмірі 1000 гривень.

17 жовтня 2018 року ОСОБА_2 , як третя особа з самостійними вимогами, звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду Ураїни в м. Києві ОСОБА_5. та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі головного спеціаліста з обслуговування громадян ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, заподіяної створенням та використанням недостовірної інформації службовими особами органу державної влади щодо не відновлення та невиплати пенсії по інвалідності.

У обґрунтування заявлених позовних вимог третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 послалася на те, що вона залучена, як третя особа до участі у справі за позовом ОСОБА_1 про солідарне стягнення з Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі начальника Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_5. та Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі головного спеціаліста з обслуговування громадян ОСОБА_4 завданої бездіяльністю, незаконними та злочинними діями ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди.

З позивачем ОСОБА_1 вона перебуває у шлюбі з 11.01.1992 року. На вихованні мають трьох дітей, двоє з яких: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 є студентом денної форми навчання, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною-інвалідом, потребує догляду, опіки та утримання за рахунок сімейного бюджету. З 16 березня 2015 року службова особа відділу поштового зв`язку №03118 м. Києва ОСОБА_7 безпідставно відмовилася видавати її адресну пенсію по інвалідності її чоловіку, як представнику на підставі належно оформленої нотаріально виданої довіреності, а з 17 березня 2015 року відмовилася видавати пенсію і їй з приводу чого вони звернулися до правоохоронних органів. 16 вересня 2015 року повідомила і Управління ПФ України в Голосіївському районі м. Києва, звертаючись до якого просила: надати їй інформацію про розмір її пенсії та розмір не отриманої пенсії з березня 2015 року; виплатні пенсійні кошти перераховувати на особовий рахунок відкритий в державній установі з зазначенням реквізитів.

При цьому, посадові особи УПФ України в Голосіївському районі м. Києва орієнтовно у вересні 2015 року, крім не виплат пенсії по інвалідності припинили і нарахування. Перший заступник начальника УПФ України в м. Києві Малиновська К.О. роз`яснила про необхідність надати заяву і певний перелік документів, що і було зроблено 15 жовтня 2015 року нею особисто. У цій же заяві просила надати рішення про підстави і дату припинення виплати пенсійних коштів; у повному обсязі відновити і здійснити виплату пенсійних коштів, гарантованих їй державою по інвалідності за наслідками системної втрати здоров`я; виплатні пенсійні кошти перераховувати на особовий рахунок відкритий у державній установі, вказала його реквізити.

Проте, нарахування і виплата пенсії по інвалідності не відновлені, а у листі від 06.11.2015 року, складеному та підписаному службовими особами відповідача надано завідомо неправдиві відомості, а саме, що станом на 05.11.2015 року заяви на поновлення виплати пенсії не надавались. При цьому, відповіді щодо рішення про підстави і дату припинення виплат пенсійних коштів, і про розмір невиплаченої пенсії не надано і на час її звернення до суду з позовом.

З урахуванням порушень, допущених відповідачами щодо ігнорування права людини, незахищеність родини, де виховуються діти з інвалідністю, неможливістю збалансувати та розпоряджатися коштами сімейного бюджету через створення та використання відповідачами недостовірної інформації щодо не відновлення та невиплати пенсії по інвалідності, вважає реалізувати конституційне право на стягнення моральної шкоди, яку розцінює з середнього розміру невиплаченої пенсії з березня 2015 року за 44 місяці х 2447, 95 = 107 709, 80 грн.

Просила, стягнути у відшкодування моральної шкоди, заподіяної створенням та використанням недостовірної інформації щодо не відновлення та невиплати пенсії по інвалідності з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі в.о. начальника ОСОБА_5. та головного спеціаліста з обслуговування громадян цього ж фонду ОСОБА_4 на користь інваліда третьої групи (довічно з 28.02.2013 року) ОСОБА_2 107 709, 80 гривень.

Ухвалою суду від 24.05.2018 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

За заявою позивача ОСОБА_1 від 16.01.2019 року, судом 30.01.2019 року постановлено ухвалу про заміну відповідачів Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві в особі начальника Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5., Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві в особі головного спеціаліста з обслуговування громадян Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4 на відповідачів Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5. та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4

05 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та заявлення самостійних вимог третіх осіб. Просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5. та головного спеціаліста з обслуговування громадян цього ж Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4: на відшкодування моральної шкоди інваліду третьої групи довічно ОСОБА_2 - 7 250 150, 60 гривень; на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 - 3 347 393, 60 гривень; на відшкодування майнової шкоди ОСОБА_1 - 6 621, 98 гривень.

У обґрунтування заявлених вимог про збільшення розміру відшкодування позивач ОСОБА_1 ще раз послався на те, що службові особи відповідача в документі від 06.11.2015 року створили інформацію по не відповідаючих дійсності обставинах - «стосовно підстав припинення виплати пенсії та що заяви про поновлення пенсії не подавались, оскільки у заяві ОСОБА_2 від 15.10.2015 року на їх вихідний номер 374/22/М-333, М-332 від 01.10.2015 року зазначалося, що службові особи ПВЗ-03118 м. Києва (Кустанайська, 1 м. Києва), зловживаючи владними повноваженнями, системно безпідставно і незаконно відмовляються виплачувати їй пенсію по інвалідності з приводу чого відповідні відомості прокуратурою 28 серпня 2015 року внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Просила у зв`язку з досудовим розслідуванням надати рішення про підстави і дату припинення виплати пенсійних коштів; у повному обсязі відновити і здійснити виплату пенсійних коштів гарантованих їй державою по інвалідності за наслідками системної втрати здоров`я; виплатні пенсійні кошти перерахувати на особовий рахунок, відкритий у державній установі та зазначила реквізити. У додатку до заяви були додані (запропоновані для пред`явлення документи): засвідчена копія трудової книжки від 13.10.2015 року; копія паспорта (оригінал для огляду); копія ідентифікаційного номера. Зазначена заяву ОСОБА_2 від 15.10.2015 року було зареєстровано в ГУ ПФ України в Голосіївському районі м. Києва за №382 і подавалася така заява на виконання листа цього ж Фонду від 01 жовтня 2015 року.

Відповідач та службові особи, які діють від його імені не поновили порушених прав позивачів та не надали суду на виконання ухвали про витребування доказів рішення управління з координації та контролю за виплатою пенсії ГУ ПФ України в м. Києві за встановленою формою, з конкретною датою та підписами уповноважених осіб щодо інваліда третьої групи довічно ОСОБА_2 .. Саме тому позивач та третя особа з самостійними вимогами вдалися до крайнього заходу необхідності захисту порушених прав шляхом звернення до фахового психолога, складання, підписання договору, проведення та надання суду висновку експерта стосовно наявності підстав і розмірів заподіяння моральної шкоди, що в свою чергу надає їм право збільшити розмір позовних вимог, а третім особам - дітям позивача заявити самостійні позовні вимоги. Відповідно до з`ясованих експертом обставин та результатів дослідження, викладених у висновку експерта №2019/07/24 від 24 липня 2019 року вищевказані події є психотравмуючими для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , такими діями їм завдано моральну шкоду на дату складання висновку в розмірі зокрема : ОСОБА_2 - внаслідок не надання довідки про доходи 1 025 276 гривень, внаслідок протиправної відмови у призначенні (поновленні) виплати пенсії 1 332 775 гривень, внаслідок неможливості користування належними грошовими коштами 628 636 гривень, здоров`ю від бідності внаслідок невиплати пенсії 319 523, 6 гривень за один рік; ОСОБА_1 внаслідок не надання довідки про доходи 1 098 138 гривень, внаслідок протиправної відмови у призначенні (поновленні) виплати пенсії 1 327 570 гривень, від бідності внаслідок невиплати пенсії ОСОБА_2 319 523, 6 гривень.

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 , як законний представник третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 та третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 заявили позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Просили стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5. та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди дитині-інваліду ОСОБА_3 , 2005 року народження 921 685, 60 гривень; ОСОБА_2 , 1995 року народження 921 685, 60 гривень.

У обґрунтування позовних вимог третіх осіб з самостійними вимогами, ОСОБА_1 , як законний представник третьої особи ОСОБА_8 та третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 вказали, що відповідачі у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 , порушили та продовжують порушувати права, законні інтереси позивача і третіх осіб. Дочекавшись позову - порушених прав не поновили, судового рішення щодо витребування письмових доказів не виконали, посилаючись на те, що пенсійну справу та її копію було надано до суду 04.03.2019 року. Хоча, при цьому, ухвала про зобов`язання відповідача надати до суду рішення управління з координації та контролю за виплатою пенсії ГУ ПФ України в м. Києві за встановленою формою, з конкретною датою та підписами уповноважених осіб щодо інваліда третьої групи ОСОБА_2 , також заяву ОСОБА_2 від 15.10.2015 року з додатками була постановлена 22 квітня 2019 року , а отримана відповідачем 03.06.2019 року, тобто після дати «04.03.2019 року». З урахуванням наведеного позивач та третя особа з самостійними вимогами змушені були вдатися до крайнього заходу необхідності захисту порушених прав шляхом звернення 19 липня 2019 року до фахового психолога, складання, підписання договору, проведення та надання суду висновку експерта стосовно наявності підстав і розмірів заподіяння моральної шкоди, що надало стороні позивача і третій особі (1) з самостійними вимогами збільшити розмір позовних вимог., а третім особам (2,3) заявити самостійні вимоги. Відповідно до з`ясованих експертом обставин та результатів дослідження, викладених у висновку експерта №2019/07/24 від 24 липня 2019 року вищевказані події є психотравмуючими для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,. Такими діями їм завдано моральну шкоду на дату складання висновку в розмірі, зокрема : ОСОБА_3 - від бідності внаслідок невиплати пенсії ОСОБА_2 319 523, 6 гривень за один рік, від бідності внаслідок порушення державою права на життя, здоров`я, достатній життєвий рівень 602 162 гривень за один рік; ОСОБА_2 від бідності внаслідок невиплати пенсії ОСОБА_2 319 523, 6 гривень за один рік, від бідності внаслідок порушення державою права на життя, здоров`я, достатній життєвий рівень 602 162 гривень за один рік.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язків начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4, треті особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових осіб, та позовною заявою третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язків начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління пенсійного фонду України в місті Києві, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної створенням та використанням недостовірної інформації службовими особами органу державної влади щодо невідновлення та невиплати пенсії по інвалідності, - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків 275 (двісті сімдесят п`ять гривень) 98 копійок на відшкодування моральних збитків 4 000 (чотири тисячі) гривень , що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 4 275 (чотири тисячі двісті сімдесят п`ять) гривень 98 копійок.

Стягнуто солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральних збитків 7 000 (сім тисяч) гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , як законного представника третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 , третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язків начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4, про відшкодування моральних збитків відмовлено.

Стягнуто солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, начальник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Дзядевич Лариса Вікторівна подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити позивачам в повному обсязі.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що у зв`язку з неотриманням ОСОБА_2 пенсії протягом шести місяців підряд, виплата пенсії була припинена з 01 вересня 2015 року відповідно до п. 1, п.п.4, ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Наголошує, що з метою поновлення пенсії громадянки ОСОБА_2 , Управлінням неодноразово були надіслані листи з пропозицією звернутися до Управління. Однак, ОСОБА_2 за поновленням виплати пенсії не зверталася. Таким чином, апелянт вважає, що дії службових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірним, Управління діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства, так як ОСОБА_2 не зверталася до Управління із заявою встановленого зразка, а саме про поновлення та нарахування пенсії та у зв`язку з тим, що не було можливості ідентифікувати особу ОСОБА_2 , виплата пенсії не може проводитися.

Щодо відшкодування збитків апелянт вказувала, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів підтвердження розміру завданої моральної шкоди та глибини його страждань, які були спричинені посадовими особами головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та які є підставою для відшкодування моральної шкоди. Окрім того, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 807/596/17), зазначав, що з огляду на необґрунтованість вимоги про стягнення моральної шкоди, така вимога задоволенню не підлягає. На думку апелянта, прийняття Порядку щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 не є функцією посадових осіб Управління, а тому посадові особи Управління не можуть нести відповідальність за прогалини в законодавстві, тому для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди немає законних підстав.

Також апелянт зазначала про те, що ОСОБА_4 діяла відповідно до своїх посадових обов`язків та чинного законодавства, а ОСОБА_2 умисно зволікала з особистим зверненням до територіального органу Пенсійного фонду для вирішення питання пенсійного забезпечення. Окрім того, звертала увагу на те, що ОСОБА_5 на момент постановлення оскаржуваного рішення суду не перебувала на посаді керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а, отже, покладення відшкодування збитків на ОСОБА_5 , як суб`єкта владних повноважень, є фактично неможливим та неправомірним. Наголошує, що ОСОБА_5 виконувала обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 16.01.2018 по 20.06.2019, з 24.09.2019 по 23.12.2019, з 24.03.2020 по 24.06.2020, з 30.06.2020 по 19.07.2020, з 27.07.2020 по 19.08.2020, з 28.12.2020 по 16.01.2021.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак, відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

У судовому засіданні представники апелянта просили апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнана інвалідом третьої групи загального захворювання довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №799736, проведеного повторно 28.08.2013 року. ОСОБА_2 має протипоказання щодо важкої фізичної праці, роботі в контакті з хімічно-активними речовинами, може працювати медичною сестрою на 0,5 ставки. (а.с. 37 том №1).

З 14 серпня 2001 року ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності, станом на березень місяць 2015 року, як пенсіонерка перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва, що підтверджено копією матеріалів пенсійної справи пенсіонерки ОСОБА_2 , які були надані 04.03.2019 року ГУ ПФУ в м. Києві на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року ( а.с. 8-39 том №2).

17 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до УПФ у Голосіївському районі м. Києва в якій зазначив, що реалізуючи конституційні права, просить надати довідки про розміри нарахованої пенсії по інвалідності на ім`я: 1) ОСОБА_1 , 1971 року народження за 2009, 2010 та 2011 роки; 2) ОСОБА_2 , 1970 року народження за 2014, 2015 та за 2016 роки (а.с.8 том №1).

Як видно зі змісту зазначеної вище заяви, вона подана у письмовій формі, містить дані про: прізвище, ім`я, по батькові заявника, його місце проживання, викладено суть порушеної вимоги, підписана заявником із зазначенням дати. Заява була зареєстрована 17.01.2017 року за вхідним №М-76.

23 січня 2017 року Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом за №135/03/М-76 повідомило ОСОБА_1 про результат розгляду його заяви від 17 січня 2017 року. Відповідно до змісту цього ж листа ОСОБА_1 надіслано довідку про розмір призначеної і фактично отриманої ним пенсії за період з 02.03.2009 року по 31.03.2011 року по його особовому рахунку. З приводу запитуваної інформації щодо виду пенсії ОСОБА_2 про суми нарахованої пенсії вказано, що ця інформація відноситься до конфіденційної, та може бути надана лише особисто пенсіонеру, на запит судових та правоохоронних органів або уповноваженій особі, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності щодо представництва інтересів громадянки ОСОБА_2 .. Рішення, викладене у формі відповіді щодо відмови у наданні ОСОБА_1 довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії ОСОБА_2 було обґрунтоване положеннями ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 21,11 Закону України «Про інформацію». (а.с.9).

02 лютого 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до УПФ України в Голосіївському районі міста Києва з завою в якій зазначив, що реалізуючи конституційні права визначені правилами ст.3, ст.8, ст.21. ст.22, ст. 34, ст.40, ст.68 Конституції України, ст. 245 ЦК України, ст. 3 СК України, розглянувши лист від 23.01.2017 №135/03/М-76, повідомляв, що ОСОБА_4 17.01.2017 року особисто перевірила його повноваження за ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», зокрема щодо його представницьких повноважень, прав та законних інтересів ОСОБА_2 , 1970 року народження на підставі генеральної - посвідченої нотаріально довіреності. З наведеного, повторно просив надати довідку про розмір нарахованої пенсії по інвалідності на ім`я ОСОБА_2 , 1970 року народження за 2014, 2015 та 2016 роки. (а.с.10).

Зазначена заява ОСОБА_1 була зареєстрована Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 02.02.2017 року за вхідним №М-208.

06 лютого 2017 року Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві на заяву ОСОБА_1 від 02 лютого 2017 року, посилаючись на ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2,11,21 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 5,15 Закону України «Про звернення громадян», повідомило, що інформація з приводу надання йому довідки про розмір нарахованої пенсії ОСОБА_2 , може бути надана особисто ОСОБА_2 , або її представнику, повноваження якого підтверджено в установленому законом порядку. (а.с. 11).

Як вбачається зі змісту довіреності, виданої 03 листопада 2009 року, посвідченої 03 листопада 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко В.В., зареєстрованої в реєстрі за №518, ОСОБА_2 . уповноважила ОСОБА_1 , свого чоловіка, представляти її інтереси в усіх державних органах влади та місцевого самоврядування, установах, підприємствах, організаціях. Для цього йому надано право: отримувати документи від усіх осіб, установ, підприємств, організацій, що стосуються виконання цієї довіреності, робити від свого імені заяви в усі державні та недержавні установи, підприємства та організації, розписуватися за неї і вчиняти всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності, з правом розпоряджатися належним їй майном, грошовими коштами і цінними паперами, тощо. Довіреність зберігає чинність протягом п`ятдесяти років, тобто до третього листопада 2059 року, якщо її не буде припинено раніше цього терміну шляхом скасування з дотриманням при цьому вимог цивільного законодавства, з правом передоручення повноважень третім особам. (а.с.17 том №1).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 15 вересня 2015 року зверталася до керівництва та посадових осіб управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва з заявою про надання їй інформації про розмір її пенсії та розмір неотриманої пенсії з березня 2015 року, яка необхідна їй для пред`явлення до прокуратури і суду з метою розрахунку позовних вимог у кримінальному провадженні від 28 серпня 2015 року, відомості про яке прокуратурою 28 серпня 2015 року були внесені до ЄРДР (розпочато розслідування) з тих підстав, що службові особи ПВЗ-03118 м.Києва (вул. Кустанайська, 1 м. Києва), зловживаючи владними повноваженнями, системно безпідставно і незаконно відмовляються виплачувати їй пенсію по інвалідності (а.с.167 том №2).

Заява ОСОБА_2 від 15 вересня 2015 року була зареєстрована 16 вересня 2015 року в управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва за вхідним №М-332, відповідно до резолюції начальника управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва ОСОБА_5 - поставлена на контроль, зроблено розпорядження Носовій Г.В. надати роз`яснення відповідно до вимог чинного законодавства. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до відома.

15 вересня 2015 року ОСОБА_2 також зверталася до керівництва та посадових (відповідальних за звернення) осіб управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва з заявою, в якій з урахуванням того, що службові особи ПВЗ-03118 м. Києва (вул. Кустанайська, 1 м. Києва), зловживаючи владними повноваженнями, системно безпідставно і не законно відмовляються виплачувати їй пенсію по інвалідності, з приводу чого відповідні відомості прокуратурою 28 серпня 2015 року внесено до ЄРДР (розпочато досудове розслідування), просила виплатні пенсійні кошти перераховувати на особовий рахунок, відкритий у державній установі: в ГУ по м. Києву та Київській області, ТВБВ 10026/018, р/р НОМЕР_1 , МФО 322669 код 09322277, пр-кт Науки, 4 м. Києва. В додатку до заяви додано прокурорський витяг з ЄРДР від 28.08.2015 року. Заява 16.09.2015 року зареєстрована управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва за вхідним номером М-333. (а.с.168-169 том №2).

01 жовтня 2015 року перший заступник начальника Пенсійного фонду України в м. Києві К.О. Маліновська за вихідним №374/22/м-333,М-332 повідомила ОСОБА_2 , що її заяви від 16.09.2015 року розглянуті. По матеріалам пенсійної справи встановлено, що ОСОБА_2 отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», загальний розмір пенсії складав 1049 гривень, наведено зміст пункту 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на предмет того що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках передбачених законом. Враховуючи вищезазначене, управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було припинено виплату їй пенсії. Для отримання інформації щодо підстав припинення виплати пенсії та невиплаченої пенсії, рекомендовано їй звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Роз`яснено, що згідно п. 1.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні , про виплату пенсії за довіреністю, термін якої більше одного року, через кожен рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником. Таким чином, для вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії, заявниці необхідно звернутись до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, за адресою вулиця Горького, 70 каб. 104 для поновлення виплати пенсії, з наступними документами: паспорт (оригінал та копія), ідентифікаційний код (оригінал та копія), трудова книжка (оригінал та копія). Відповідно до п. 4.10 зазначеного Порядку, заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції . Відповідно до п. 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1596 від 30.08. 1999 року (зі змінами), заява про виплату пенсії та грошової допомоги через установи уповноважених банків подаються до органів Пенсійного фонду або органів праці та соціального захисту населення за місцем проживання одержувачів пенсій за наведеною формою. Заяви одержувачів про зарахування сум пенсії та грошової допомоги на поточні рахунки приймаються органами Пенсійного фонду або органами праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта та реєструються в установленому порядку. (а.с.40 том №1).

15 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до керівництва та посадових (відповідальних за звернення) осіб управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на отриману відповідь за їх вихідним 374/22М-333, М-332 від 01.10.2015 року, зазначила - враховуючи, що службові особи ПВЗ-03118 м. Києва (вул. Кустанайська, 1 м. Києва), зловживаючи владними повноваженнями, системно безпідставно і незаконно відмовляються виплачувати їй пенсію по інвалідності, з приводу чого відповідні відомості прокуратурою 28 серпня 2015 року внесено до ЄРДР (розпочато досудове розслідування), просила: 1) у зв`язку з досудовим розслідуванням надати рішення про підстави і дату припинення виплат пенсійних коштів; 2) у повному обсязі відновити і здійснити виплату пенсійних коштів, гарантованих їй державою по інвалідності за наслідками системної втрати здоров`я; 3) виплатні пенсійні кошти перераховувати на особовий рахунок, відкритий у державній установі: в ГУ по м. Києву та Київській області, ТВБВ 10026/018, р/р НОМЕР_1 , МФО 322669 код 09322277, пр-кт Науки, 4 м. Києва. Заява також містить посилання, що у додатку додані (запропоновані для пред`явлення документи): засвідчена копія трудової книжки від 13.10.2015 року; копія паспорта (оригінал для огляду); копія ідентифікаційного номера. Заява зареєстрована управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м, Києва 15.10.2015 року за №М-382. (а.с.171-174 том №2).

Заява ОСОБА_2 , від 15 жовтня 2015 року зареєстрована за № 382, отримала резолюцію першого заступника начальника управління Пенсійного фонду України - Носова Г.В. прошу надати роз`яснення відповідно до вимог чинного законодавства, Казміренко О.В. , ОСОБА_12 до відома. (а.с.170 том №2).

06 листопада 2015 року начальником управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва ОСОБА_5. за №430/12/М-382 повідомлено ОСОБА_2 , що її заяву від 15 жовтня 2015 року стосовно підстав припинення виплати пенсії розглянуто та повідомляється наступне. Відповідно до п. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках передбачених законом. Враховуючи вищезазначене, управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшло повідомлення від 07 жовтня 2015 за №133306/01 з проханням з`ясувати причини тривалого неотримання пенсії за період з 01 березня 2015 по 01 серпня 2015. Зазначено також, що на її адресу був надісланий виклик від 02 листопада 2015 №1343 з пропозицією звернутись до управління ПФУ в Голосіївському районі м. Києва. Станом на 05 листопада 2015 року заяви на поновлення виплати пенсії нею не надавались. Таким чином, для вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії їй необхідно звернутися до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, за адресою вулиця Горького 70, каб. 104 для поновлення виплати пенсії з наступними документами: - паспорт (оригінал та копія); - ідентифікаційний код (оригінал та копія); - трудова книжка (оригінал та копія). Для вирішення питання щодо виплати пенсії через банківський рахунок, керуючись п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсії та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (зі змінами). Відповідно до п. 10 Порядку виплати пенсії та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1596 від 30.08.1999 року (зі змінами) заяви про виплату пенсій та грошової допомоги через установи уповноважених банків подаються до органів Пенсійного фонду або органів праці та соціального захисту населення за місцем проживання одержувачів пенсій за наведеною формою. Заяви одержувачів про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки приймаються органами Пенсійного фонду або органами праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта та реєструються в установленому порядку. (а.с.42 том №1).

Ця відповідь управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 06 листопада 2015 року №430/12/М-382 за підписом начальника управління ОСОБА_5. була підготовлена спеціалістом ОСОБА_4.

За даними матеріалів пенсійної справи пенсіонерки по інвалідності ОСОБА_2 , судом першої інстанції також встановлено, що 07 жовтня 2015 року начальнику управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі ОСОБА_5. надійшов лист управління з координації та контролю за виплатою пенсій в м. Києві, в якому просили з`ясувати причину тривалого неотримання пенсії пенсіонера ОСОБА_2 о/р НОМЕР_2 . Направити до управління з координації та контролю за виплатою пенсій розпорядження на продовження виплати або розпорядження на закриття особового рахунку. Про проведену роботу просили повідомити управління з координації та контролю за виплатою пенсій письмово (а.с.33 том №2).

02 листопада 2015 року начальником управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва надіслано на адресу ОСОБА_2 листа №1343 з проханням терміново з`явитися за адресою: АДРЕСА_1 . При собі мати такі документи: оригінали та копії паспорта, ідентифікаційного кода, трудову книжку (а.с.34 том №2).

04 листопада 2015 року начальником управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва листом №17612/11 повідомлено управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі на виконання листа №13306/01 від 07.10.2015 щодо вирішення питання припинення або продовження пенсії пенсіонера ОСОБА_2 повідомляє наступне: зроблено виклик №13306/01 від 02.11.2015 року за адресою - АДРЕСА_2 (а.с.33 на звороті том №2).

Отже, за результатами досліджених доказів, заслуханих у судовому засіданні учасників розгляду справи суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 , як інвалід третьої групи отримувала пенсію, станом на березень 2015 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва.

16 березня 2015 року службовими особами поштового відділу зв`язку № 03118 чоловіку ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не було видано пенсію, що підлягала до виплати у березні місяці 2015 року.

17 березня 2015 року належні пенсійні виплати не було видано службовими особами поштового відділу зв`язку №03118 і самій пенсіонерці ОСОБА_2 , оскільки остання повідомила, що не може самостійно зробити підпис про отримання пенсії у відомості на виплату пенсій і на її ж прохання не дозволили це зробити її чоловіку ОСОБА_1 .

За заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 175 КК України.

15.09.2015 року ОСОБА_2 повідомила УПФ України в Голосіївському районі м. Києва, що через зловживання владними повноваженнями службових осіб ПВЗ-03118 вона не може отримувати пенсію по інвалідності, з приводу чого внесено відомості до ЄРДР і для розрахунку позовних вимог у кримінальному провадженні просила надати інформацію про розмір її пенсії та розмір неотриманої пенсії з березня 2015 року, а також просила виплатні пенсійні кошти перераховувати на особовий рахунок, відкритий нею у державній установі, при цьому зазначила реквізити рахунку та назву установи.

15.10.2015 року ОСОБА_2 у зв`язку з досудовим розслідуванням звернулася до УПФ України в Голосіївському районі м. Києва з заявою щодо надання рішення про підстави і дату припинення виплати їй пенсійних коштів, у повному обсязі відновити і здійснити виплату належних їй пенсійних коштів, виплатні пенсійні кошти перераховувати на її особовий рахунок, при цьому також вказала його реквізити, назву установи, до заяви додала запропоновані для пред`явлення документи.

17 січня та 02 лютого 2017 року до УПФ України в Голосіївському районі м. Києва звертався ОСОБА_1 , як представник ОСОБА_2 з заявами про надання довідки про розмір нарахованої пенсії по інвалідності на ім`я ОСОБА_2 за 2014, 2015 та 2016 роки. Звертаючись 02 лютого 2017 року з заявою про надання довідки, ОСОБА_1 посилався на Закон України «Про звернення громадян» і стверджував, що його повноваження на отримання довідки підтверджені генеральною довіреністю, посвідченою нотаріально, яку він пред`являв спеціалісту ОСОБА_4 при першому зверненні.

Станом на час розгляду справи виплата пенсії пенсіонерці ОСОБА_2 не поновлена, інформація про дату та підстави припинення нарахування і виплати пенсії, розмір нарахованої ОСОБА_2 пенсії по інвалідності за 2014, 2015, 2016 роки та невиплаченої УПФ України в м.Києві позивачу у справі та третій особі з самостійними вимогами ОСОБА_2 не надано.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , то судом першої інстанції встановлено, що на його заяви від 17 січня 2017 року та 02 лютого 2017 року начальник Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5. та спеціаліст розгляду звернень громадян цього ж управління ОСОБА_4 листами від 23 січня 2017 року та 06 лютого 2017 року було відмовлено ОСОБА_1 у наданні довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії пенсіонерці ОСОБА_2 з посиланням на вимоги Закону України «Про інформацію».

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових осіб, суд першої інстанції виходив з того, що дії начальника Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5. та спеціаліста розгляду звернень громадян цього ж управління ОСОБА_4 не відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян», а позивачем ОСОБА_1 було надано належні та достатні докази на підтвердження завданої майнової шкоди у розмірі 275,98 грн.

Однак, колегія суддів не може повною мірою погодитися з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вказаної позовної вимоги, враховуючи таке.

Судом першої інстанції було вірно взято до уваги норми матеріального права, а саме положення Закону України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до ст.ст. 1, 3, 4, 5, 8, 15, 19, 24, 25 Закону України «Про звернення громадян»:

громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення;

під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо;

до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать так і у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону;

звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями;

не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення;

органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження;

органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.;

особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України;

у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов`язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку;

громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Колегія суддів апеляційного суду повною мірою погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії начальника Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_5. та спеціаліста розгляду звернень громадян цього ж управління ОСОБА_4 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії пенсіонерці ОСОБА_2 з посиланням на вимоги Закону України «Про інформацію» не відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, обґрунтовуючи розмір заподіяної майнової шкоди, позивачем було надано проїзні квитки у громадському транспорті, а також зроблено розрахунок вартості витраченого ним часу на поїздки до Правобережного об`єднаного УПФ України в місті Києві, складання позовної заяви для звернення до суду з метою захисту його права та витрат, пов`язаних з поданням позовної заяви до суду.

Однак, вказані докази не є належними та достатніми для підтвердження майнової шкоди, завданої бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових осіб та їх розміру.

Так, з наданих позивачем копій разових квитків на проїзд у міському транспорті (т.1, а.с.12) неможливо встановити, що вказані проїзні квитки були придбані саме ним і саме для проїзду до Правобережного об`єднання управління пенсійного фонду України в м. Києві та в зворотному напрямку.

Щодо витрат позивача на складання позовної заяви апеляційний суд зазначає, що такі витрати є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи і не є майновою шкодою, завданою бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових осіб. При цьому наданий позивачем розрахунок витрат на складання позовної заяви також не є належним та достатнім доказом для їх стягнення, в розумінні вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 275,98 грн., завданої бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових осіб, а відтак, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні такої позовної вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в м. Києві, як правонаступник Правобережного об`єднаного управління ПФУ в м. Києві в особі начальника ОСОБА_5. та спеціаліста ОСОБА_4 , не надавши ОСОБА_1 витребовувану ним інформацію, порушили його законні права та інтереси, пов`язані з вчиненням необхідних на його думку дій, для вжиття заходів у межах кримінального провадження з метою сприяння в організації досудового розслідування. Така ситуація, за якої ОСОБА_1 мав законні підстави для отримання витребовуваної інформації, мав нагальну потребу в такій інформації, оскільки всіляко вживає дії для організації досудового розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України (що розслідується за його заявою з приводу протиправних дій службових осіб ПВЗ-03118 у зв`язку з відмовою виплатити належну ОСОБА_2 пенсійну виплату), однак був позбавлений такої можливості внаслідок неналежного виконання відповідачами завдань Закону України «Про звернення громадян» була психотравмуючою для нього. Суд першої інстанції погодився з твердженням позивача, що він перебував у стані не захищеності з боку держави, грубого порушення його прав та законних інтересів, відсутність можливості вжити дії на відновлення права його дружини ОСОБА_2 з приводу отримання гарантованої їй державою допомоги. Для захисту свого порушеного права позивач змушений був звернутися до суду з позовом. При цьому, при визначені розміру для відшкодування завданої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, суд приймає до уваги, що і на стадії судового розгляду справи, коли позивачі в черговий раз, у спосіб встановлений цивільно-процесуальним законодавством ознайомилися, що позивач ОСОБА_1 має нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів його дружини ОСОБА_2 з метою врегулювання заявленого спору не скористалися можливістю надати ОСОБА_1 витребовувану ним довідку про розмір нарахованої пенсії по інвалідності на ім`я ОСОБА_2 за 2014,2015,2016 роки і у такий спосіб відновити його порушене право.

Задовольняючи позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, отримавши інформацію від пенсіонерки, що службові особи відділу зв`язку не виплатили належну останній пенсію по інвалідності та обґрунтування заявленої вимоги про надання інформації про розмір її пенсії та розмір не отриманої пенсії у березні 2015 року, яку ОСОБА_2 мала намір пред`явити до прокуратури і суду з метою розрахунку позовних вимог у кримінальному провадженні не надали повної інформації у частині на який період часу розмір пенсії ОСОБА_2 по інвалідності був у сумі 1 049, 00 гривень та розмір не отриманої нею пенсії у березні 2015 року. У подальшому, а саме 06.11.2015 року, замість того, щоб розглянути її заяву від 15.10.2015 року про відновлення виплати пенсії з урахуванням того, що вже з 07.10.2015 року перебувала на виконання й вимога управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФУ в м. Києві, стверджують, що станом на 05.11.2015 року заява від неї про поновлення виплати пенсії не надходила і скориставшись цим не вчиняють будь-яких дій для перевірки у зв`язку з чим припинено виплату пенсії ОСОБА_2 та чи є підстави для її поновлення.

Колегія суддів повною мірою погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, ураховуючи таке.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

А відтак, тлумачення вказаних норм свідчить, що: 1) за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; 2) зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; 3)у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; 4) завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; 5) гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; 6) по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками».

Вказані висновки узгоджуються з позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

А відтак, апеляційний суд вважає, що встановивши порушення посадовими особами відповідача вимог та завдань Закону України «Про звернення громадян» по відношенню до позивача ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про наявність законних підстав для притягнення відповідача до цивільної відповідальності та стягнення моральної шкоди.

Щодо доводу апеляційної скарги про те, що для поновлення виплати пенсії, відповідно до затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 порядку проведення поновлення виплати пенсії пенсіонеру необхідно особисто написати заяву встановленого зразка, і саме через відсутність такої заяви не було вирішено питання про поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 то колегія суддів його відхиляє, оскільки зі змісту підготовленої та підписаної начальником управління відповіді заявниці ОСОБА_2 , що викладена в листі від 06.11.2015 року №430/12/М-382, про такі роз`яснення не йдеться.

Окрім того, відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 умисно зволікала з особистим зверненням до територіального органу Пенсійного фонду для вирішення питання пенсійного забезпечення.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем належних та допустимих доказів підтвердження розміру завданої моральної шкоди та глибини його страждань колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

Ураховуючи вищевикладені положення та вірно встановлені судом першої інстанції обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем ОСОБА_1 та третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_2 заподіяння їм моральної шкоди. Окрім того, судом першої інстанції було обґрунтовано визначено розмір відшкодування моральної шкоди, а саме: 4 000 гривень - позивачу ОСОБА_1 та третій особі з самостійними вимогами ОСОБА_2 - 7 000 гривень.

Поряд з цим, судом першої інстанції було помилково стягнуто відшкодування моральної шкоди в солідарному порядку та безпосередньо з посадових осіб.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в даній справі є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Верховний Суд зауважував, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду.

Отже, з урахування вищевказаних положень та встановлення факту заподіяння позивачеві й третій особі шкоди, завданої бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових (посадових) осіб Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відшкодування завданої шкоди повинно відбуватися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, який відшкодовує таку шкоду незалежно від вини посадових (службових) осіб.

За таких обставин, рішення суду в частині солідарного стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральних збитків 4 000 грн., на користь ОСОБА_2 моральних збитків 7 000 грн. та на користь держави судового збору у розмірі 640 грн. підлягає зміні в частині особи, за рахунок якої повинно відбуватися відповідне відшкодування.

Ухвалюючи судове рішення колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог апеляційний суд не оцінює, оскільки доводи апеляційної скарги щодо таких висновків відсутні.

Крім того, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на 2,45 %, що становить 23, 52 грн. шляхом зарахування остаточно до стягнення на користь держави з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає судовий збір з розмірі 616 (шістсот шістнадцять) гривень 48 копійок (640,00 - 23,52).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Дзядевич Лариси Вікторівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків 275 (двісті сімдесят п`ять гривень) 98 копійок - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги відмовити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року в частині солідарного стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_4:

на користь ОСОБА_1 відшкодування моральних збитків 4 000 (чотири тисячі) гривень;

на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральних збитків 7 000 (сім тисяч) гривень;

на користь держави судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок

- змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині у такій редакції:

«Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (040053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська,будинок №16) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) на відшкодування моральних збитків 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (040053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська,16) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) на відшкодування моральних збитків 7 000 (сім тисяч) гривень.».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (040053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська,16) на користь держави судовий збір у розмірі 616 (шістсот шістнадцять) гривень 48 копійок.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , як законного представника третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 , третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язків начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_5 та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_4, про відшкодування моральних збитків - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова