КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/4440/22 Головуючий у 1 інстанції: Шевчук А.В.
провадження №22-ц/824/3194/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 , які стягуються з останнього в межах виконавчого провадження №68492536 Шевченківського ВДВС м. Києва, відкритого 04.02.2022 року на виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2022 року з твердої грошової суми у розмірі 50% прожиткового мінімуму щомісячно на дитину відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття з дня набрання рішення законної сили.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

02 листопада 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Медведська В.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

08 листопада 2022 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Макаренко Т.В. про зменшення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача з 7 000 грн. до 7 грн.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Медведської В.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення в частині присудженої до стягнення на користь відповідача суми витрат на правову допомогу, а саме: стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не застосував під час ухвалення додаткового рішення норми матеріального права, які повинен був застосувати, вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи необхідність зменшення витрат ня професійну правничу допомогу відповідачеві у справі №756/4440/22 з 7 000 грн до 1 000 грн, суд першої інстанції керувався тим, що: «заявлені відповідачем витрати у сумі 7 000 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, а також не відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їхнього розміру».

Фактично суд дершої інстанції мотивував своє рішення щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу позивачеві виключно з огляду на те, що розглядувана ним справа належить до категорії справ незначної складності і не характеризується значним обсягом фактичних обставин, необхідних для з`ясування.

У свою чергу суд першої інстанції проігнорував такі важливі критерії, що є обов`язковими при вирішенні питання щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу, як обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

При цьому, у заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач детально виклав опис виконаних адвокатом робіт із зазначенням витраченого часу, а також надав усі необхідні документи тя докази, що підтверджують реальність та обгрунтованість вказаних витрат.

Наголошує, що загальна вартість правової (правничої) допомоги, наданої адвокатом відповідачу у справі №756/4440/22, складає 7 000 грн.

Відповідачем сплачено витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі, що підтверджується квитанціями №44745468-1 від 17.10.2022 та№ ПН 12331 від 26.10.2022 року.

Отже, відповідачем документально доведено, що ним понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, додатковий договір, акти приймання- передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При цьому, відповідач наголошує на тому, що вказана вище вартість послуг адвоката є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, зокрема часом, витраченим на аналіз позовної заяви з усіма долученими до неї додатками, підготовку відзиву на позовну заяву, участь адвоката в судовому засіданні, обсягом виконаних робіт та значенням справи для відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу порушив норму, передбачену ч.4 ст.137 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

У відзиві на апеляційну скаргу Макаренко Т.В. - представник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

Представником позивачки до Оболонського районного суду подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з тим, що розмір судових витрат є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

При визначені суми відшкодування Оболонським районним судом міста Києва враховано критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити не лише з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також враховувати фінансовий стан обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі

№755/9215/15-ц).

Позивачка звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з проханням змінити спосіб стягнення у зв`язку з тим, що опинилися на межі бідності. Перебуваючи у декретній відпустці та отримуючи виплати у вигляді допомоги на утримання дитини по 860 грн на місяць, ледве виживала. З червня 2022 року позивачка була змушена вийти на роботу у Державне підприємство «Комітет з питань гігієнічного регламентування МОЗ України», де отримує мінімальну заробітну платню, що підтверджується Довідкою про доходи. Позивачка не має на праві приватної власності будь-якого рухомого, нерухомого майна та корпоративних прав, також не здійснює підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим інших джерел доходів (окрім заробітної плати) у неї немає.

Вказує, що на сьогоднішній день відповідач сплачує аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена сума аліментів на утримання дитини є настільки мізерною, що не покриває витрат, необхідних на щомісячне утримання дитини та забезпечення нормального фізіологічного розвитку (не вистачає навіть на підгузки).

З огляду на викладене, стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн не відповідає принципам співмірності та розумності. Крім того, просить врахувати те, що матеріальне становище позивачки не дозволяє забезпечувати неповнолітню дитину мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та гармонійного розвитку.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив того, що заявлені відповідачем витрати у сумі 7 000 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, витраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що у червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів із ОСОБА_1 , які стягуються з останнього в межах виконавчого провадження №68492536 Шевченківського ВДВС м.Києва, відкритого 04.02.2022 року на виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2022 року з твердої грошової суми у розмірі 50% прожиткового мінімуму щомісячно на дитину відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з дня набранням рішення законної сили.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Встановлено, що 02 листопада 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Медведська В.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення з позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

08 листопада 2022 року представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Макаренко Т.В. подав до суду клопотання про зменшення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача з 7 000 грн. до 7 грн.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Медведської В.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Відповідно до ч.1-3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

За ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04).

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 року у справі №922/15944/17.

Виходячи з навденого, суд першої інстанції дійшов вірного висноку, з яким погоджується і апеляційний суд, що заявлені відповідачем витрати у сумі 7 000 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвоком обсягом послуг у суді, витраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та вважав за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: