н/п 2/490/478/2023 Справа № 490/8161/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.
при секретарі Позднякову Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, -
08.10.2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову посилається на те, що 12 березня 2018 року рішенням Літинського районного суду Вінницької області між нею та відповідачем шлюб було розірвано. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач з дітьми не бачиться та не спілкується, не приймає участі в їх вихованні, не цікавиться їхнім життям, в той час як позивачка ніколи не чинила йому перешкод у цьому. Зазначені обставини підтверджуються довідкою заступника директора з господарської роботи С. Ставнійчук Літинської СЗШ І-ІІІ ступенів №1. Вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, самоусунувся від виховання дитини, не виконує батьківські обов`язки з їх утримання, свої обов`язки переклав на позивачку, вказує на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку відносно дітей щодо участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, не проявляє інтерес до дітей, не приймає участь у їх моральному становленні, як особистості.
Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.
Ухвалою суду від 26.10.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання на 11.01.2022 року. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження.
22.12.2021 року позивачка звернулася до суду з заявою, в якій просила суд справу розглядати у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує.
У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 28.09.2022р. було оголошено перерву до 16.11.2022р. у зв`язку із усним клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, проти позову заперечував, підтвердив, що дійсно останнім часом не спілкувався зі своїми дітьми через те, що він мобілізований до лав ЗСУ України з березня 2022 року, перебуває на лікуванні після військового поранення, зобов`язався на наступне судове засідання надати суду підтверджуючі документи.
Відповідач в підготовче судове засідання, призначене на 16.11.2022 року не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, підтверджуючих документів суду не надав, відзиву на позов не надав.
Протокольною ухвалою суду від 16.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі та признначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Відповідач в судове засідання не з`явивися, повідомлявся судом належними чином за останнім відомим місцем проживання та через оголошення на сайті Судова влада. Відзив не надав.
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради, в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи в суді повідомлена належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. В матеріалах справи міститься Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовий розгляд справи здійснюється з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, розглянувши позовні вимоги позивача, дослідивши надані ним та третьою особою письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьком та матір`ю малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.
У зв`язку з тим, що відповідач систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, соціальний контакт дітей з батьком втрачений, останній не піклується, про стан здоров`я, фізичний стан, навчанням, не виявляє інтересу до життєдіяльності дітей, не задовольняє матеріальні потреби, органом опіки та піклування Літинської селищної ради прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання ними їх батьківських обов`язків, які регулюються нормами СК України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60).
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Аналогічне позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Літинської селищної ради доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його датей: малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей.
Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що діти є малолітніми. У формуванні самооцінки дитини значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння дітьми основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе.
Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дітей, які потребують постійного супроводу та догляду, з метою забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх синів, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дітей.
Позбавлення батьківських прав відповідача в свою чергу надасть дітям можливість у майбутньому отримати ряд гарантованих державою пільг та допоможе у подальшому самоствердитися у дорослому житті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Крім вищезазначених обставин, суд ухвалюючи рішення, враховує при задоволенні позову, подану відповідачем заяву про визнання позовних вимог. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд враховує положення ч. 3 та ч. 4 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами.
Згідност. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 157, 164 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 18, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його датей: малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня йогопроголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновленн япропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішенняможе бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційнускаргу не було подано.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО