Справа № 694/913/22 провадження № 2/694/100/23 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
15.02.2023 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді Сакун Д. І.
за участі секретаря судового засідання Матвієнко А. А.
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа на стороні позивача: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_6 ), про визнання права власності на майно,
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
06.06.2022 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_4 : а саме на частину будинку з господарськими спорудами (опис об`єкта: загальна площа 98,6 кв.м.; житлова площа 58,6 м.кв.; веранда 7,4 м.кв.; котельня 6,4 м.кв.; санвузол 5,8 м.кв.; коридор 9,4 м.кв.; житлова кімната 9,9 м.кв.; вітальня 23,4 м.кв.; житлова кімната 13,4 м.кв.; житлова кімната 11,9 м.кв.; кухня 11,0 м.кв., також будинковолодіння містить: погріб літера Б; гараж-літня кухня-сарай літера В; сарай-прибудова літера Г; вбиральня літера Д; свердловина №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3), припинити право власності ОСОБА_2 на частину будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 08.05.1977 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб. В період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули майно, яке складається з будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до технічного паспорта, будинковолодіння складається - опис об`єкта: загальна площа 98,6 кв.м.; житлова площа 58,6 м.кв.; веранда 7,4 м.кв.; котельня 6,4 м.кв.; санвузол 5,8 м.кв.; коридор 9,4 м.кв.; житлова кімната 9,9 м.кв.; вітальня 23,4 м.кв.; житлова кімната 13,4 м.кв.; житлова кімната 11,9 м.кв.; кухня 11,0 м.кв., також будинковолодіння містить: погріб літера Б; гараж-літня кухня-сарай літера В; сарай- прибудова літера Г; вбиральня літера Д; свердловина №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3. Земельна ділянка під будинком не приватизована.
Будинок зареєстрований на ОСОБА_2 , проте набутий в шлюбі з ОСОБА_5 є спільним майном подружжя, і відповідно ОСОБА_5 набула права власності на частину зазначеного будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 .
Спадкоємцем померлої ОСОБА_5 є її донька - ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 , з метою отримання права на спадщину до нотаріуса, по місцю відкриття спадщини звернулась донька померлої - ОСОБА_1 , інша донька померлої - ОСОБА_4 відмовилась від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_1 .
Проте, оформити спадщину через нотаріуса не вбачається за можливе, оскільки, ОСОБА_5 за життя, не оформляла своє право власності на частину будинковолодіння (яке є спільно нажитим майном подружжя) за адресою: АДРЕСА_4 .
У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я померлої ОСОБА_5 на належне їй майно, приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Наталія Миколаївна 04.04.2022 р. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до змісту постанови вбачається: 04.04.2022 р. до нотаріуса звернулась громадянка ОСОБА_1 із проханням видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на частку в праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_4 , проте, у видачі свідоцтва нотаріус відмовив, оскільки, відсутній правовстановлюючий документ про право власності ОСОБА_5 на частку в праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_4 .
У судове засідання позивач та його представник адвокат Бабенко Р.В. не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлені належним чином, від адвоката Бабенка Р.В. надійшла заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Вказав, що у зв`язку з відсутністю заперечень відповідача та підтвердження обставин матеріалами спадкової справи, повністю підтримують позовні вимоги та просять їх задоволити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволенні позову не заперечував.
19.07.2022 року на адресу Звенигородського районного суду Черкаської області від ОСОБА_4 надійшла заявапро визнання позову третьою особою. Просить заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності задоволити в повному обсязі.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року обрано суддю Шарко О.П.
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Шарко О.П. від 07.06.2022 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06.07.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.08.2022 року буловитребувано у приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Наталії Миколаївни копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.11.2022 року залучено ОСОБА_3 до участі в справі в якості співвідповідача.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2023 року обрано суддю Сакун Д. І.
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І. від 17.01.2023 було прийнято справу до провадження і призначено судовий розгляд.
В судове засідання належним чином повідомлені учасники не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі та про визнання позову.
Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення.
У суді встановлено, що 08.05.1977 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, шлюб зареєстрований Хлипнівським ЗАГС Звенигородського району Черкаської області 08.05.1977 р. за актовим записом №6, зазначене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 .
В період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули майно, яке складається з будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 10.10.198 р. виданого на підставі рішення виконавчого комітету Звенигородської районної ради народних депутатів №75 від 14.03.1989 р. (копія свідоцтва додається).
Відповідно до технічного паспорта, будинковолодіння складається - опис об`єкта: загальна площа 98,6 кв.м.; житлова площа 58,6 м.кв.; веранда 7,4 м.кв.; котельня 6,4 м.кв.; санвузол 5,8 м.кв.; коридор 9,4 м.кв.; житлова кімната 9,9 м.кв.; вітальня 23,4 м.кв.; житлова кімната 13,4 м.кв.; житлова кімната 11,9 м.кв.; кухня 11,0 м.кв., також будинковолодіння містить: погріб літера Б; гараж-літня кухня-сарай літера В; сарай- прибудова літера Г; вбиральня літера Д; свердловина №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3. Земельна ділянка під будинком не приватизована, що підтверджується довідкою сільської ради про те, що за будинком рахується 0,50 га. на основі погосподарської книги №4 за 2016-2020 роки.
Отже, будинок зареєстрований на ОСОБА_2 , проте набутий за шлюбу з ОСОБА_5 є спільним майном подружжя відповідно до положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції чинній на момент набуття права власності на будинок), і відповідно ОСОБА_5 набула права власності на частинку зазначеного будинку, що також співвідноситься з положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України (чинного станом на 23.11.2021 року - день смерті ОСОБА_5 ).
Відповідно до довідки №34 від 01.04.2022 р. виданої Хлипнівським старостинським округом Виконавчого комітету Звенигородської міської ради, ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_4 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживала одиноко. Колишній чоловік, ОСОБА_2 , не проживав за вказаною адресою більше 30 років, участі у ремонтах та покращенні умов проживання в будинковолодінні, де проживала ОСОБА_5 , не приймав (оригінал довідки додається).
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 виданого Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 23.11.2021 р. актовий запис про смерть за №665.
Спадкоємцем померлої ОСОБА_5 є її донька - ОСОБА_1 , факт підтвердження родинних відносин доводиться свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_9 .
Після смерті ОСОБА_5 , з метою отримання права на спадщину до нотаріуса, по місцю відкриття спадщини звернулась донька померлої - ОСОБА_1 , інша донька померлої - ОСОБА_4 відмовилась від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_1 . Факт відмови ОСОБА_8 від спадщини на користь ОСОБА_1 підтверджується довідкою нотаріуса від 11.04.2022 р.
У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я померлої ОСОБА_5 на належне їй майно, приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Наталія Миколаївна 04.04.2022 р. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до змісту постанови вбачається: 04.04.2022 р. до нотаріуса звернулась громадянка ОСОБА_1 із проханням видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на частку в праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_4 , проте, у видачі свідоцтва нотаріус відмовив, оскільки, відсутній правовстановлюючий документ про право власності ОСОБА_5 на частку в праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_4 .
Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше.
Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Таким чином, як встановлено у судовому засіданні, спірний будинок був набутий ОСОБА_9 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , тобто є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Оскільки за життя померлої ОСОБА_5 її частка, як співвласниці у праві спільної сумісної власності на будинок не виділена, між подружжям не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності належить по 1/2 частці нерухомого майна.
Відповідно до п. 4.21 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.
У разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. (пункти 1.1., 1.4 глави 11 Порядку).
Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Відповідно до пункту 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ч. 1ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
В п.3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд беручи до уваги, що позивач прийняв спадщину у строки, інші спадкоємці спадщину не приймали, вважає що її позовні вимоги щодо визнання за нею в порядку спадкування за законом частини спірного будинковолодіння ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.
При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінюєналежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимога або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак встановлені підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_6 ), про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_4 : а саме на 1/2частину будинку з господарськими спорудами (опис об`єкта: загальна площа 98,6 кв.м.; житлова площа 58,6 м.кв.; веранда 7,4 м.кв.; котельня 6,4 м.кв.; санвузол 5,8 м.кв.; коридор 9,4 м.кв.; житлова кімната 9,9 м.кв.; вітальня 23,4 м.кв.; житлова кімната 13,4 м.кв.; житлова кімната 11,9 м.кв.; кухня 11,0 м.кв., також будинковолодіння містить: погріб літера Б; гараж-літня кухня-сарай літера В; сарай-прибудова літера Г; вбиральня літера Д; свердловина №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3).
Припинити право власності ОСОБА_2 на частину будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_4 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2023 року

Суддя Д. І. Сакун