головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
провадження № 22-ц/824/3551/2023
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 7 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27 травня 2016 року в розмірі 14 175,19 грн, з яких: 9 957,14 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4 168,05 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 50 грн - нарахована пеня, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 7 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився із вказаним рішенням суду. Представником АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Вказує на те, що при підписані заяви №б/н від 27 травня 2016 року відповідач особистим підписом засвідчив, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. Тобто з моменту підписання відповідачем вказаної заяви, між банком та відповідачкою був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦПК України - договір приєднання. Зазначає, що відсутність підпису відповідача на відповідних Умовах та Привалах, а також Тарифах не свідчить про не укладення договору. Також вказує на те, що на підставі вказаної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, вказану картку відповідач активував та користувався, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку та довідкою про видану кредитну картку. Також вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув кошти, які були фактично використані відповідачем. У доводах апеляційної скарги позивач також указує, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де платою за користування кредитом є сплата відсотків. Відповідно посилається на положення ст. 1048 ЦК України, згідно із якою позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить 14 175,19 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і указана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не було надано доказів узгодження між сторонами умов кредитного договору та дотримання його форми.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції у з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27 травня 2016 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банк.

У заяві позичальника від 27 травня 2016 року процентна ставка не зазначена. Ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції позивач не надав підписану позичальником довідку про умови кредитування, яка б підтверджувала, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому відсутні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а відтак укладення кредитного договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 травня 2016 року, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, відсутні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звертаючись до суду із цим позовом, банк послався на умови договору, які передбачають сплату процентів, проте в процесі розгляду справи такої обставини та конкретного розміру процентів не довів, а тому відсутні підстави для стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Зокрема, таких підстав позову не зазначалось. Відтак відсутні підстави для застосування положень статті 1048 ЦК України до правовідносин сторін у цій справі.

Посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах: №923/760/18 від 8 липня 2019 року; №642/5533/15-ц від 11 вересня 2019 року; №127/7543/17 від 19 вересня 2019 року; №375/250/18 від 23 грудня 2019 року; №753/10779/16-ц від 29 липня 2020 року; №153/1334/16 від 11 вересня 2019 року, 917/1739/17 від 4 грудня 2019 року; 189/2109/18 від 22 липня 2020 року є некоректним, оскільки визначена у апеляційній скарзі практика Верховного Суду не є релевантною до обставин цієї справи, ураховуючи мотиви, за яких у цій справі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що під судовими рішення в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 331/4560/19, оскільки застосування принципу «суд знає закони» не свідчить про право суду вирішувати позовні вимоги, які взагалі не були заявлені.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 713/788/20 від 29 липня 2021 року.

При цьому, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову АТ КБ "Приватбанк" у задоволенні позову в частині стягнення 9 957,14 грн суми основного боргу з підстав їх недоведеності є помилковими, тому оскаржуване рішення у відповідній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

Так, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу, суд першої інстанції виходив із недоведеності укладення кредитного договору з урахуванням висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

В той же час, у вказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зроблено висновок щодо наявності підстав для визнання укладеним чи не укладеним договору лише з підстав підписання анкети-заяви та споживчого паспорту.

В той же час предметом дослідження у наведеному провадженні не були обставини фактичного виконання умов кредитного договору, на що було звернуто увагу в Окремій думці судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Погрібного С.О. від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

У справі, що є предметом цього апеляційного провадження вбачається, що банком позичальнику були видані кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (а.с. 9).

До суду першої інстанції позивачем було надано довідку про відкриття карткового рахунку та виписку за договором № б/н, якими підтверджено використання грошових коштів за цими картками у період з 14 червня 2016 року по 19 жовтня 2020 року (а.с. 71-75).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18 зазначив, що належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту є виписка по картковому рахунку.

Із наданої виписки за договором № б/н станом на 20 жовтня 2020 року вбачається, що позичальник користувався грошовими коштами. Так, наприклад він оплачував продукти харчування, ліки, пальне на «АЗС», знімав кошти готівкові, також поповнював рахунки, здійснював перекази з одної карти на іншу, і таке інше.

Таким чином, розмір заборгованості підтверджений випискою по картковому рахунку, яка є належним доказом та не спростована відповідачем, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В решті доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача сплачений позивачем за подання позову та апеляційної скарги судовий збір (2 102+3 153=5 255 грн) пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 70,24 % від заявленої суми, що складає 3 691,11 грн.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 7 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 9 957,14 грн заборгованості за тілом кредиту скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову у цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, рахунок № НОМЕР_4 ) суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 957 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 14 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, рахунок № НОМЕР_4 ) 3 691 (три тисячі шістсот дев`яносто одну) грн 11 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба