КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 367/3398/22 Головуючий у суді І інстанції: Карабаза Н.Ф.
провадження №22-ц/824/5689/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Суханової Є.М., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2022 року про повернення без розгляду скарги у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Ірпінського відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дербіної Л.А. в порядку судового контролю за виконанням судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року до Ірпінсього міського суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Ірпінського відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дербіної Л.А. в порядку судового контролю за виконанням судового рішення.

Ухвалою Ірпінсього міського суду Київської області від 07 вересня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано скаржнику строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2022 року повернуто скаргу без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 23 січня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд належним чином не дослідив зміст та вимоги його скарги, а також допустив порушення норм процесуального права, належним чином не обґрунтував підстави для повернення всіх вимог скарги, обмеживши його у доступі до правосуддя.

Вказував, що в ухвалі Ірпінсього міського суду Київської області від 07 вересня 2022 року про усунення недоліків, судом першої інстанції не зазначалося про порушення скаржником вимог частини другої статті 183 ЦПК України щодо не подання до суду докази направлення копії заяви іншим учасникам справи.

Зазначив, що підставою для прийняття судового рішення про повернення скарги без розгляду судом зазначено зовсім інша причина, яка не була зазначена в ухвалі від 07.09.2022 року про усунення недоліків.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заявнику скаргу без розгляду суд першої інстанції, обгрунтовував свої висновки тим, що положення ч. 4 ст. 183 ЦПК України передбачено повернення письмової заяви заявнику, якщо та подана з порушенням вимог частини першої або другої цієї статті, та обґрунтована тим, що заявником не надано суду доказів надіслання або надання скарги на дії державного виконавця іншим учасникам справи.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на бездіяльність державного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України.

Просив суд визнати неправомірною бездіяльність виконуючої обов`язки начальника Ірнінського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дербіної Любов Василівни щодо не скасування в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження №8786893.

Також просив зобов`язати виконуючу обов`язки начальника Ірнінського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дербіну Любов Василівну або іншу посадову особу Ірпінського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), скасувати в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження: № 8786893; дата, час державної реєстрації: 09.06.2009 16:17:32; зареєстровано реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ. А; підстава обтяження: виконавчий лист, 2-1435, 06.05.2005, Ірпінський міський суд Київської області; об`єкт обтяження: квартира, частина квартири, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; заявник: Відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції, Код; 34780165, 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Жовтнева, 34. Просив стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову (правничу) допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Ірпінсього міського суду Київської області від 07 вересня 2022 року скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків з тих підстав, що ОСОБА_1 отримав відмову у здійсненні зняття арешту від відділу ДВС 28.12.2021 року, однак до суду звертається лише 07.09.2022 року, при цьому питання щодо поновлення строку звернення не ставить. Крім того, скаржником не додано до скарги рішення, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, по якому був накладений арешт на майно боржника (а.с. 19-20).

14 вересня 2022року на виконання зазначеної ухвали суду ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків скарги із обґрунтуванням заявлених вимог та підстав скарги (а.с.23-26).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2022 року повернуто скаргу без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України (а.с. 27).

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заяви, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої та другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року; "Беллет проти Франції" від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень" передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №569/13154/20.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення без розгляду заявнику скарги на бездіяльність державного виконавця та звертає увагу на те, що вимоги ч. 2 ст. 183 Розділу 2 "Заяви з процесуальних питань" ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, а тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті. Крім того, розділ VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень" це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

Відтак, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, зазначені вище положення національного законодавства та встановлені фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Тобто при вирішенні питання щодо відкриття провадження у даній справі, суд першої інстанції мав керуватись положеннями розділу VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень" та практикою Верховного Суду.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «02» березня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.М. Суханова

В.І. Олійник