САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/732/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.02.2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Мовшовичі Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2022 року на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 вересня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до якого вона позичила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 85938 доларів США без визначення строку повернення. ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму позики та 1,4 відсотка від суми займу за кожний місяць користування грошима. Між ними було складено розписку. 15 лютого 2022 року вона звернулась до ОСОБА_2 із вимогою про повернення коштів, надіславши цінний лист на адресу позичальника. Таким чином договір позики розірвано 15 лютого 2022 року. ОСОБА_2 кошти не повернув, відповіді не надав. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 25 вересня 2011 року в сумі 6724849,10 грн., що складається з 2451811,10 грн. основної заборгованості та 4273038,00 грн. процентів. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі.

26 жовтня 2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позивача звільнено від сплати судового збору, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 85938 доларів США з виплатою 1,4% щомісячно кожного 25 числа.

На підтвердження укладання договору позики, а також засвідчення отримання грошових коштів, позивач надала суду оригінал розписки від 25 вересня 2011 року.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Kабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу або, як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (позиція Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа №373/2054/16-ц).

Відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, при цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З огляду на положення ч.ч.1,2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За змістом ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Закон не вимагає наявності підтвердження про вручення вимоги для настання строку повернення позики, а лише пов`язує строк повернення позики із моментом пред`явлення вимоги.

Договором позики не передбачено кінцевого терміну повернення грошових коштів, однак позивачем 16 лютого 2022 року, було пред`явлено відповідачу вимогу про повергнення позики (а.с.11-13).

При цьому судом виявлено справжню правову природу розписки, складеної відповідачем, як боргового документу на підтвердження укладання договору та реального отримання грошових коштів.

Судом також встановлено, жодні істотні умови договору позики відповідачем не оспорювалися та станом на час звернення до суду із вказаним позовом відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано.

Укладання спірного договору позики та його виконання не впливає та не порушує прав третіх осіб.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено факт укладання між сторонами договору позики та отримання відповідачем грошових коштів у сумі 85938 доларів США.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 25 вересня 2011 року виходячи з наступного розрахунку: 1203 доларів США (розмір відсотків 1,4% щомісячно від суми позики) * 124,5 (загальна кількість місяців) = 149773,50 доларів США (відсотки) + 85938,00 доларів США (сума позики) = 235711,50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.02.2022 року (28,53 грн. за 1 долар США) еквівалентно сумі у розмірі 6724849,10 грн.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12405,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 192, 202, 207, 524, 526, 527, 530, 536, 610-612, 626, 627, 629, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу та процентів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 вересня 2011 року в сумі 6724849 (шість мільйонів сімсот двадцять чотири тисячі вісімсот сорок дев`ять) грн. 10 коп., що складається з 2451811,10 грн. основної заборгованості та 4273038,00 грн. процентів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 12405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев