Справа № 604/1094/22
Провадження № 2-д/604/1/23
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Підволочиськ клопотання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо надання правової допомоги за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ризького міського суду Латгальського передмістя від 15.06.2022 року щодо визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2022 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшло клопотання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо надання правової допомоги за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ризького міського суду Латгальського передмістя від 15.06.2022 року щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 .

Як вбачається із клопотання ОСОБА_1 , останній просить визнати та ввести в дію на території України рішення Ризького міського суду Латгальського передмістя від 15 червня 2022 року щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_4 .

Згідно копії перекладу вказаного рішення заява ОСОБА_1 була задоволена та визначено місце проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 до винесення остаточного рішення у цивільній справі. В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 про ухвалення попереднього рішення визначення місця проживання її сина ОСОБА_3 на час до постановлення рішення суду відмовлено.

Заінтересована особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про дату та час його проведення була належним чином повідомлена. ЇЇ представник, адвокат Колцуняк Ю.В., подав заперечення, в якому просить суд відмовити у задоволенні клопотання про визнання та виконання рішення Ризького міського суду Латгальського передмістя від 15 червня 2022 року.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове засідання проводилося без технічної фіксації.

Вивчивши справу, додані матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, проходження процедури визнання та виконання рішення іноземного суду на території України відносяться до компетенції суду.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Порядок визнання в Україні іноземних судових рішень, що не підлягають примусовому виконанню, регулюється ЦПК України.

Згідно ч. 6 ст. 473 ЦПК України, за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 7 ст. 473 ЦПК України, у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього.

Частина перша ст. 468 ЦПК України передбачає, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Спеціальним документом, що регулює правовідносини, як виникли внаслідок подання позовної заяви про визначення місця проживання дитини є Договір між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23 травня 1995 року (далі Міжнародний договір від 1995 року).

Статтями 47-48 Міжнародного договору від 1995 року передбачено, що розгляд клопотання про дозвіл виконання входить до компетенції судів Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене виконання. Порядок виконання регулюється законодавством договірної сторони, на території якої повинно бути здійснене виконання.

Відповідно до ст. 20 Міжнародного договору від 1995 року якщо даний договір не встановлює іншого, суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні, сімейні та трудові справи, якщо відповідач має на її території місце проживання.

Як вбачається із рішення Ризького міського суду Латгальського передмістя, ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом 16 вересня 2021 року, при цьому в рішенні зазначено, що той факт, що ОСОБА_6 з сином переїхала в Україну йому став відомий 25 липня 2021 року. Отже, на момент подання позову до суду та на момент розгляду справи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували на території України, а отже, постійного місця проживання на території Латвійської Республіки не мали.

Згідно ч. 3 ст. 20 зазначеного вище Договору, суди Договірних Сторін розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода сторін. Виходячи із змісту вказаної норми на розгляд цієї справи на території Латвійської Республіки потрібна була згода ОСОБА_6 , адже на момент розгляду справи вона із сином перебувала в Україні. Як зазначив у запереченнях адвокат, письмової згоди на звернення до Ризького міського суд Латгальського передмістя Моржевська Т.С. не давала та змушення була захищати себе вже по факту викладених обставин щодо предмету спору.

У ст. 49 Міжнародного договору від 1995 року зазначено, що у визнанні судового рішення або у дозволі виконання може бути відмовлено: 1) якщо особа, яка порушила клопотання, або відповідач у справі не взяв участі в процесі внаслідок того, що йому чи його уповноваженому не був своєчасно та належним чином вручений виклик до суду; 2) якщо у тому самому правовому спору між тими ж сторонами на території Договірної Сторони, де повинно бути визнане та виконане рішення, було вже винесене рішення, що набуло чинності, або якщо установою цієї Договірної Сторони було раніше порушено провадження у даній справі; 3) якщо згідно з положеннями даного Договору, а у випадках, не передбачених даним Договором, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинно бути визнаним та виконаним, справа відноситься до виключної компетенції її установ; 4) якщо відсутній документ, що підтверджує згоду сторін у справі про договірну підсудність.

Доказів наявності згоди відповідача у справі про договірну підсудність суду не надано.

Аналізуючи подане клопотання, суд також бере до уваги наявність рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25.08.2022 року у справі №607/23708/21, яке набрало законної сили, відповідно до якого батькові ОСОБА_9 , який звернувся до компетентного суду України в 2021 році, відмовлено у забезпеченні повернення малолітнього сина ОСОБА_10 до Латвійської Республіки.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ризького міського суду Латгальського передмістя від 15.06.2022 року щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 .

Враховуючи та керуючись ст. ст. 260, 261, 353, 354, 471-473 ЦПК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ризького міського суду Латгальського передмістя від 15.06.2022 року щодо визначення місця проживання дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ерегляду.

Суддя Сидорак Г.Б.