ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м.Суми

Справа №592/839/22

Номер провадження 22-ц/816/213/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи - Сумський міський центр соціальних служб, Комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Рибалки Олексія Костянтиновича,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2022 року, у складі судді Катрич О.М., ухвалене в м. Суми,

в с т а н о в и в :

21 січня 2022 року Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради звернулася до суду, в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Сумський міський центр соціальних служб, КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», про відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Вимоги мотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 липня 2021 року № 371 було вирішено влаштувати малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» терміном на шість місяців у зв`язку з їх проживанням у неналежних умовах разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Питання подальшого перебування дітей в закладі розглядалося 12 січня 2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 1. ОСОБА_2 належним чином не виконує свої материнські обов`язки по відношенню до своїх дочок: у квартирі повна антисанітарія, діти не доглянуті, стан здоров`я дітей незадовільний. Відповідач на засіданні комісії стверджувала, що має належні умови для проживання дітей і може здійснювати нагляд за своїми дочками, однак категорично заперечувала проти обстеження умов проживання.

Посилаючись на вказані обставини, просило відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дітей.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2022 року позов Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , треті особи: Сумський міський центр соціальних служб, КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», про відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено частково.

Відібрано у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Рибалка О.К., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а також компенсувати відповідачу за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги.

Не погоджується з позицією суду першої інстанції про безвідповідальне ставлення відповідача до малолітніх дітей, відсутність належних умов для їх проживання, що створює ризик для їх життя, здоров`я та морального виховання, доводить помилковість такої позиції суду та невідповідність фактичним обставинам справи.

Зазначає, що відповідно до ст.ст. 150, 164 СК України ОСОБА_2 робить все для створення найкращих умов для проживання, виховання та гармонійного розвитку дітей. Тривала розлука з дітьми та перешкоди з боку колишнього чоловіка у спілкуванні з дітьми негативно вплинула на стан її здоров`я. ОСОБА_2 має вищу освіту, вільно володіє англійською мовою, позитивно характеризується за місцем роботи.

Доводить, що після проведення обстеження та складення акту від 30 червня 2021 року пройшов тривалий час і ситуація змінилася, мати проявляє зацікавленість у поверненні дітей, участі у їх вихованні, присутність матері у житті дівчат є важливою для їх гармонійного розвитку. Вказує, що описані в акті речі належали її бабусі, яка до смерті проживала у квартирі, знаходилися в одній кімнаті і не становили небезпеки для дітей. Відсутність відповідача за місцем проживання пов`язана з необхідністю тимчасового проживання у м. Києві, про що позивач інформувався.

Вважає, що ініціювавши справу про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав батько дітей - ОСОБА_4 має намір вивезти їх закордон і мати ніколи не зможе з ними побачитися.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає про відсутність доказів створення ОСОБА_2 належних умов для проживання малолітніх дітей, при цьому крім великої кількості речей у кватирі знаходилися пакети з побутовими відходами, від яких поширювався неприємний запах, в холодильнику виявлені продукти з ознаками гниття, що витікали на підлогу. Доводить наявність у відповідача достатнього проміжку часу для приведення умов проживання дітей у належний стан. В подальшому ОСОБА_2 не надала можливості спеціалісту Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради та фахівцю із соціальної роботи провести повторне обстеження умов проживання. Дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй, або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання.

Вважає, що додані до апеляційної скарги копії дипломів та характеристики не відображають ставлення відповідача до дітей, тому не можуть бути доказом того, що вона стала на шлях виправлення. Крім того, 09 грудня 2022 року ОСОБА_2 звільнилася з роботи в Центрі еколого-натуралістичної творчості, на теперішній час відомості про її місце роботи та наявність заробітку відсутні. Сам факт заперечення проти позову про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес відповідача до дітей та реальне бажання змінити поведінку на краще.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник відповідача Рабалка О.К. не погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу і вважає, що викладені у відзиві аргументи не спростовують обставини, викладені в апеляційній скарзі та не можуть бути підставою для відмови у її задоволенні.

Рішення у частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей в апеляційному порядку не оскаржується, а тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Рибалки О.К., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Сущенка В.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, 6).

Листом від 26 січня 2021 року № 101 Сумський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомив Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради та інші уповноважені органи про проживання малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 в неналежних умовах, що становить загрозу життю та здоров`ю малолітніх дітей. Порушував питання про спільне відвідування сім`ї ОСОБА_2 з метою перевірки фактів, викладених у повідомленні, отриманому від батька дітей ОСОБА_4 , з метою прийняття невідкладних рішень для запобігання потрапляння дітей в ситуацію, яка негативним чином може вплинути на їх фізичний чи психологічний стан (а.с. 9).

30 червня 2021 року уповноваженою комісією складено Акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яким встановлено негативні умови проживання дітей, їх погане самопочуття, у зв`язку з чим були направлені разом із батьком до КНП «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» СМР (а.с. 12).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 липня 2021 року № 371 було вирішено влаштувати малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» терміном на шість місяців (а.с. 17).

20 липня 2021 року ОСОБА_2 було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини, складено протокол № 10. Рішенням комісії було ухвалено Сумському міському центру соціальних служб продовжувати здійснювати соціальний супровід родини ОСОБА_2 та їй рекомендовано привести житло у належний для проживання стан та співпрацювати з фахівцем із соціальної роботи з метою мінімізації умов та обставин, які призвели до перебування родини у складних життєвих обставинах. ОСОБА_2 заперечувала наявність проблем у неї в родині, стверджувала, що житлові умови, в яких проживали діти, знаходяться у задовільному стані. Від здійснення соціального супроводу над її родиною категорично відмовилася. Спеціалісти Управління неодноразово намагалися поспілкуватися з ОСОБА_2 та повторно обстежити умови проживання, однак відповідачка відмовлялася від спілкування, ігнорувала повідомлення щодо необхідності з`явитися до Управління для вирішення питання подальшої долі її дітей (а.с. 13-14, 20-21).

12 січня 2021 року було проведене засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Сумської міської ради, де розглядалася інформація про неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по відношенню до дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розглядалося питання подальшого перебування дітей в закладі та вирішено було звернутися до суду з позовом про відібрання дітей у батьків (а.с. 22-23).

За повідомленням КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» від 04 листопада 2022 року № 01-17/09/959, під час проведення оглядів у ОСОБА_2 психічних розладів, а також ознак вживання психоактивних речовин виявлено не було (а.с. 111).

Згідно з листом Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини від 12 березня 2022 року № 4/01 , малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини з 21 липня 2021 року на повному державному утриманні. 12 березня 2022 року, за погодженням Управління «Служби у справах дітей» СМР та заяви батька ОСОБА_4 дитина вибула на подальше проживання в сім`ю заявника (а.с. 64).

Відповідно до листа Служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради від 04 травня 2022 року № 438/01 10, ними здійснюється контроль щодо виховання дітей батьком з 15 березня 2022 року, обстежено умови проживання дітей. Батько створив належні умови для проживання дітей, займається їх вихованням та утриманням (а.с. 63, 65).

Рішенням Кам`янець-Подільської міської ради від 04 серпня 2022 року № 24/20 визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 (а.с. 76).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відібрання дітей у ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин безвідповідального ставлення відповідача до малолітніх дітей, відсутність належних умов для їх проживання, існування ризиків для життя, здоров`я та морального виховання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому дійшов висновку про можливість повернення дітей матері лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для їх відібрання.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на особистий рахунок дітей, суд першої інстанції зазначив, що на теперішній час діти проживають з батьком ОСОБА_4 , який не заперечує проти їх відібрання у ОСОБА_6 та не заявляє про стягнення з неї аліментів на утримання дітей ні на свою користь, як одного з батьків, з яким проживають діти, ні на їх особисті рахунки.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виходячи з вимог ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад.

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

З урахуванням зібраних доказів у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відібрання у ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав, оскільки після встановлення 30 червня 2021 року факту проживання дітей у неналежних умовах без відповідного догляду, поміщення їх через погане самопочуття до КНП «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» та в період подальшого шестимісячного перебування дітей в КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» (рішення ВК Сумської міської ради від 12 липня 2021 року № 371), відповідач не змінила своє відношення до виховання дітей та не усунула існування обставин, які були підставою їх тимчасового влаштування до будинку дитини.

Обставини справи свідчать про невиконання ОСОБА_2 обов`язків з виховання малолітніх дітей, незабезпечення належних умов для їх комфортного проживання із можливістю задоволення мінімальних потреб дітей, невжиття будь-яких заходів для створення безпечного, здорового простору для гармонійного розвитку дітей, свідоме нехтування відповідачем інтересами дітей, неодноразові заперечення проти повторного обстеження умов проживання уповноваженою комісією, відмова від співпраці із Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, ігнорування повідомлень щодо необхідності з`явитися до Управління для вирішення питання подальшої долі дітей.

Враховуючи ставлення ОСОБА_2 до дітей, сам факт заперечення проти позову та подача апеляційної скарги, не свідчить про її заінтересованість дітьми та реальне бажання змінити на краще своє ставлення до їх виховання.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_2 вищої освіти, документів про вільне володіння англійською мовою, характеристику з місця роботи, оскільки ці докази не відображають її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дітей та не свідчать про те, що відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дітей. Крім того, за даними довідки Центру еколого-натуралістичної творчості від 18 січня 2023 року № 01-25/06 ОСОБА_2 звільнена з роботи 09 грудня 2022 року. Інших доказів працевлаштування ОСОБА_2 та отримання стабільного заробітку, необхідного для належного утримання дітей, створення умов для їх проживання, суду не надано.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відібрання у ОСОБА_2 дітей без позбавлення її батьківських прав, що, з врахуванням незадовільних санітарно-побутових умов за місцем проживання відповідача, віку дітей (3 роки та 2 роки), відсутності з боку матері належного догляду та нагляду за дітьми, відповідно до їх вікових потреб, відповідає найкращим інтересам малолітніх дітей, збереженню їх життя та здоров`я. На теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають з батьком ОСОБА_4 , яким створені належні умови для проживання дітей, контроль за їх вихованням здійснюється Службою у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в цій частині - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Рибалки Олексія Костянтиновича залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2022 року в оскаржуваній частині - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина