Справа № 361/9877/21 Головуючий в суді І інстанції Василишин В.О.
Провадження № 22-ц/824/2601/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

01 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що у 2006 році між сторонами досягнуто домовленості щодо надання у борг коштів для будівництва відповідачем оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1 .

Вказував, шо 18 січня 2007 року він перерахував на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 109 000 грн. 00 коп., про що свідчить платіжне доручення № 2 від 18 січня 2007 року. Строк повернення фінансової допомоги не встановлено.

Після перерахування грошових коштів сторони повинні були укласти договір позики на суму переданих за платіжним дорученням грошових коштів.

Зазначав, що з підстав укладення договору він неодноразово звертався до відповідача, однак остання кожного разу ухилялася.

На підставі викладеного, просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі - 109 000 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати у розмірі - 1 090 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року позов задоволено та стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 109 000 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати у розмірі - 1 090 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ФОП ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Закірова К.М., подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що судом першої інстанції було безпідставно враховано доводи позивача про відсутність між сторонами договірних відносин, позаяк матеріали справи містять копію платіжного доручення №2 від 18.01.2007 року, в якому призначення платежу містить дату договору позики, не надано оцінку її письмовому зверненню до позивача з вимогою надати екземпляр договору.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволенняз наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем не існує договірних зобов`язань щодо позики, а отже грошові кошти, які були перераховані та отримані відповідачем у розмірі 109 000 грн підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2007 року ОСОБА_2 перерахував на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 109 000 грн, призначення платежу - фінансова допомога згідно з договором від 15 січня 2007 року (а.с. 12).

Згідно відповіді представника ФОП ОСОБА_1 на претензію / вимогу від 04.08.2021 року, вона вказала, що не вдається можливим достеменно встановити умови виникнення відносин між сторонами, на підставі яких було здійснено платіжне доручення №2 від 18 січня 2007 року (а.с.47).

Відповідно до ст.1212 ЦК України визначено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

З огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд, встановивши, що матеріали справи не містять наявності будь-яких договорів, які б були укладені між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на виконання умов яких позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 109 000 грн, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про наявність між сторонами договірних відносин відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки відповідачем не надано на підтвердження цього жодного належного доказу.

Наявне у матеріалах справи письмове звернення відповідача від 04.08.2021 року з вимогою про надання екземпляру договору від 15 січня 2007 року не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження укладення між сторонами такого договору або наявності між сторонами будь-яких інших договірних відносин.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: