Справа № 308/984/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року у складі судді Фазикош О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив :

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до AT КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 22.06.2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів » додаються до позовної заяви. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Позивач при обґрунтуванні вимог позовної заяви посилається на положення ст. ст. 509,629,610,617, 526,527,530,ч.1 ст. 634, ч.2 ст. 639,ч.2 ст. 638, ст. 207, ст. 1054, ч.1 ст. 1066, ч.ч. 1,2, ст. 1069 ЦК України. Позивач зазначає, що формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 20.12.2020 року має заборгованість - 37816,07 грн., яка складається з наступного: 28030,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 28030,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 9785,60 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0.00 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нарахована комісія.

За вказаних обставин позивач AT КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на свою користь: заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.06.2012 року у розмірі 28030,47 грн. станом на 20.12.2020 року та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. судовий збір.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року у задоволенні заявлено позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Апелянт звертає увагу на те, що до суду була надана копія анкети-заяви, в якій Відповідач особистим підписом погодився, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт, що не заперечується Відповідачем. З виписки за рахунками Відповідача вбачається, що 22.06.2018 року за його кредитною карткою було вчинено дві платіжні операції з використанням кредитних коштів, зокрема: переказ особистих коштів на суму 10 452,00 грн. та на суму 10 452,00 грн. Заперечуючи проти позову, Відповідач стверджував, що операції за його кредитною карткою були вчинені 22.06.2018 невідомими особами шахрайським способом, а сам Відповідач особисту та контрольну інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, не розголошував. Однак, вчинення вищевказаних операцій відбулося із введенням особистої та контрольної інформації, відповідальність за схоронність якої несе клієнт. Для реєстрації в Telegram чат боті необхідно було з фінансового номеру клієнта зареєструватися через мессенджер Telegram ввести останні 4 цифри картки з якої проводяться платежі термін дії картки, а також ОТР пароль відправлений Банком на фінансовий номер телефону. Згідно даних ОТР пароль направлено на фінансовий номер клієнта номеру клієнта. Підтвердження даних платежів проводились дзвінком з фінансового номеру клієнта на службу підтримки Банку 3700. Під час проведення платежів клієнта було верифіковано. тобто третіми особами було надані правильні відповіді на питання (дата народження, адреса реєстрації, кодове слово, дата народження дружини. ПІБ дружини та інші), що свідчить про компрометацію особистих даних, та даних карт клієнтом ОСОБА_1 . Тобто, оспорювані відповідачем операції були вчинені з правильним введенням номера картки, строку її дії, розміщеного на картці, правильними відповідями особистої інформації (контрольні запитання). Враховуючи вищевикладене, саме Відповідач згідно з умовами договору та нормами діючого законодавства несе повну відповідальність за операції проведені з картою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зокрема ОСОБА_1 зазначає, що 20.06.2018 р. звернувся до працівників «Приват Банку», оскільки в нього був заблокований вхід (доступ) до додатку «Приват24». Згідно відповіді працівників банку, у зв`язку з тим, що були «атаки», спроби зламати доступ до його карткового рахунку, система безпеки автоматично спрацювала та заблокувала вхід до додатку «Приват24». Після отриманої інформації, йому було запропоновано змінити пароль доступу до додатку «Приват24», що він і зробив того ж дня. Відповідач вказує на те, що в ніч з 21 по 22 червня 2018 р., а саме з 06:00 год. - 09:00 год. невідома йому особа заблокувавши належну йому сім картку через додаток Telegram, здійснила зняття з його банківської картки № НОМЕР_1 грошових коштів двічі підряд по 10 050 грн., кожного разу. ОСОБА_1 стверджує, що про тимчасове блокування та зняття коштів йому стало відомо зранку 22.06.2018 року, оскільки ні йому не могли додзвонитися, ні він не міг дзвонити. При цьому він зазначає, що зайшовши того ж дня зранку, на додаток « Приват24 »,з метою переказу грошей, він виявив, що в нього відсутні грошові кошти на належному йому рахунку, а саме з 26 000 грн., залишилося лише 6 000 грн. Відповідач зазначає, що він відразу, того самого дня звернувся до працівників «Приват Банку» з метою подання заяви про вчинення шахрайських дій, оскільки, кошти які були на картковому рахунку зникли. На його звернення працівниками банку було видано йому виписку по картці (рух коштів), з яких вбачається що дійсно 22.06.2018 р. був здійснений переказ його особистих коштів, невідомою йому особою, через додаток Telegram на ім`я ОСОБА_2 , якого , як вказує відповідач, також не знає. 22.06.2018 р. ОСОБА_1 , також звернувся до правоохоронних органів та органів прокуратури із заявою про здійснення шахрайських дій відносно нього, за наслідками розгляду яких було відкрито кримінальне провадження №0002024 від 23.06.2018 р. за кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднаннядругої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначає, що, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Матеріалами встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до AT КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 22.06.2012 року.

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 не визначено відсоткову ставку, не встановлено порядок нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, строк повернення кредиту (користування ним).

Згідно з довідки про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку 22.06.2012, зміна ліміту відбувалася в період з 29.05.2014 по 15.11.2018 року вісім разів, найбільше становила 27 000,00 (13.10.2017) та станом на 05.11.2018 - 0,00 грн.

Окрім того, в період з 22.06.2012 по 02.05.2018 роки за вказаним договором б/н було перевипущено шість кредитних карток.

Згідно з наданого банком розрахунку за ОСОБА_1 рахується заборгованість станом на 20.12.2020 року у розмірі 37816,07 грн., яка складається з наступного: 28030,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 000,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 28030,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 9785,60 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0.00 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нарахована комісія.

Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується доданим до матеріалів справи випискою руху коштів по рахунку, за договором б/н відкритого на ім`я ОСОБА_1 .

З дослідженої виписки та розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач як знімав грошові кошти так і здійснював поповнення рахунку особистими коштами.

Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Проте, відповідач категорично заперечує щодо підстав задоволення позову, оскільки кошти з належного йому карткового рахунку на ніч з 21 на 22.06.2018 у сумі 10 050 грн. та у сумі 10 050 грн. були перераховані не ним, а невідомими йому особами внаслідок шахрайських дій. Крім того, було оформлено розстрочку на суму 6000 грн.

З виписки за договором б/н станом на 22.12.2020 року вбачається, що 22.06.2018 р. були проведені два платежі по 10452,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_2 , що з комісією становило по 10 050 та було здійснено переказ особистих коштів на картку НОМЕР_3 у Telegram, на суму 10 452,00 грн. Крім того, оформлено миттєву розстрочку на суму 6000 грн. по договору 8866.

У зв`язку з вчиненням шахрайських дій невідомих осіб, 22.06.2018 року, тобто того ж дня ОСОБА_1 звернувся до працівників «Приват Банку» з метою подання заяви про вчинення шахрайських дій, оскільки, кошти які були на картковому рахунку зникли.

22.06.2018 року ОСОБА_1 також звернувся до правоохоронних органів та органів прокуратури із заявою про здійснення шахрайських дій відносно нього, що підтверджується копією заяви до прокуратури з відміткою про її реєстрацію, а також заяви та копії витягу ЄРДР №0002024 від 23.06.2018 року, за наслідками розгляду яких було відкрито кримінальне провадження №0002024 від 23.06.2018 р. за кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України.

Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на заяву ОСОБА_1 від 25.06.2018 року фахівцями AT КБ «ПриватБанк» було розглянуто звернення ОСОБА_1 стосовно повернення коштів, які були списані з платіжної картки НОМЕР_4 , Банк повідомив про неможливість повернення кошів, оскільки переказ коштів можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації.

У додаткових поясненнях в суді першої інстанції представник позивача зазначив, що в ході службової перевірки AT КБ ПриватБанк встановив, що згідно виписки по карті № НОМЕР_5 клієнта ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_6 ), 22.06.2018 р. о 06:11:21 та 06:22:05 за допомогою Telegram чат бота були проведені два платежі по 10050,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_2 (іпн- НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою, АДРЕСА_1 ).

У вказаних поясненнях також зазначено, що згідно виписки по карті НОМЕР_2 грошові кошти знімалися 22.06.2018 року через мережу банкоматів м. Кривий Ріг:

- 06:21:44 8000 грн. зняття готівка в банкоматі CADN7280 м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, буд. 17

- 06:25:55 8000 грн. зняття готівки в банкоматі CADN5534 м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, буд. 4 А ТЦ Плаза-2

- 06:27:20 400 грн. зняття готівки в банкоматі CADN5534 м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, буд. 4 А ТЦ Плаза-2

Фото з банкомату в період зняття грошових коштів відсутнє.

Як вказано у додаткових поясненнях, клієнт ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_7 ) внесений 22.06.2018 року о 15:00 до списку клієнтів в банківському обслуговуванні під кодифікатором 1.41 шахраї в елеронних операціях.

В подальшому 07:33:00 за допомогою Telegram чат бота було оформлено «Миттєва розстрочка" (оплата частинами) договір № 8866_PARTPAY5 на суму 6000 грн. підтвердження для оформлення кредиту у вигляді ОТР паролю було направлено на фінансовий номер НОМЕР_8 клієнта…. Грошові кошти були зараховані на картковий рахунок НОМЕР_5 .

Згідно копії постанови від 22.04.2021 року слідує, що ОСОБА_1 визнано потерпілим у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000377 від 22.04.2021 року за фактом шахрайських дій про зняття з його картки грошових коштів за ч.1 ст. 190 КК України.

На підтвердження того, що картка SIM - картка відповідача дійсно була заблокована, до відзиву на позовну заяву відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції було додано копію відповіді мобільного оператора послугами якого користується відповідач.

Зі змісту відповіді Водафон від 18.10.2021 абоненту ОСОБА_3 вбачається, що проведеним аналізом надання сервісів за номером НОМЕР_9 впродовж 21-22.06.2018 року встановлено, що 22.06.2018 року о 03:36 через Центр дистанційного обслуговування абонентів (далі - ЦДОА, контакти нижче) та о 12:25 в представництві Водафон Україна за ним було здійснено заміни SIM-карти. Реєстрація цього мобільного номера на паспортні дані відповідача, а також перехід на контракт відбувся 22.06.2018 року о 14:03. При цьому у відповіді зазначено, що до цього моменту обслуговування номера НОМЕР_9 здійснювалося на умовах передплаченого сервісу (анонімно, без укладення письмового договору між оператором та абонентом).

Наведене підтверджує твердження відповідача про те, що в ніч з 21 по 22 червня 2018 року, а саме з 06:00 год. - 09:00 год. невідома йому особа заблокувавши його сім картку через додаток Telegram, здійснила зняття з його банківської картки № НОМЕР_1 грошових коштів.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Так, згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Приписами п.37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Так, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з п. п.2,5,6,8,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним, контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За таких обстави, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

У постанові від 21 лютого 2019 року у справі №489/1649/17 Верховний Суд дійшов висновку, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

В даному випадку, відповідачем ОСОБА_1 було одразу повідомлено, як позивача, так і правоохоронні органи, прокуратуру про зняття коштів з її картки сторонніми особами.

22.04.2021 року ОСОБА_1 визнано потерпілим у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000377 від 22.04.2021 року за фактом шахрайських дій про зняття з його картки грошових коштів за ч.1 ст. 190 КК України.

Відповідач неодноразово звертався в банк щодо повернення коштів, які були списані з його картки.

Однак, позивач відмовив у задоволенні поданої заяви, посилаючись неможливість створення більш сприятливих умов ніж до інших клієнтів та продовжував нарахування заборгованості, списання з відповідача коштів в рахунок погашення заборгованості.

Як вбачається з розрахунків заборгованості та випискам по кредитним коштам, станом до дня списання коштів - 22.06.2018 р. заборгованість у відповідача ОСОБА_1 перед банком була відсутня.

Дана обставина підтверджує факт виникнення заборгованості у ОСОБА_1 саме після 22.06.2018 р.

Зокрема, після 22.06.2018 р. з відповідача постійно проводилось списання відсотків за використання кредитного ліміту, платіж по миттєвій розстрочці, пеня.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наявність кримінального провадження в якому розслідуються факти несанкціонованого списання грошових коштів внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з рахунку ОСОБА_1 , банком не надано доказів на підтвердження того, що перерахування кредитних коштів, здійснені саме відповідачем.

Наведені доводи апеляційної скарги про те, що спірні операції були здійснені із введенням особистої та контрольної інформації, відповідальність за схоронність якої несе клієнт, висновків суду не спростовують. Позивач не надав доказів, що відповідач розголосив інформацію про персональні дані третім особам.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, його особовому рахунку, акаунту чи додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої заборгованості.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно дост.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: