Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2023 р.

м. Київ

справа № 755/1158/23

провадження № 2/755/1621/23

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 , звертаючись з позовом до суду, просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання доньки, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 833,00 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, а також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 61 800,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рівненського міського суду від 20 січня 2014 року у справі № 569/19017/13-ц шлюб між сторонами розірвано, місцем проживання дитини судом визначено місце проживання матері. Рішенням Рівненського міського суду від 27 червня 2014 року у справі № 569/8439/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 червня 2014 року і до повноліття дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з того, що згідно статті 7 Закону України 2Про державний бюджет на 2014 рік» з 01 січня 2014 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1 286,00 грн. на одну особу в розрахунку на місяць. Відповідач з 2015 року є військовослужбовцем, проте у добровільному порядку аліменти на утримання дитини не сплачував. Виконавчий лист позивачем до виконання не пред`являвся. Однак, на даний час встановлений рішенням суду розмір аліментів в сумі 600,00 грн. щомісячно є недостатнім для забезпечення нормального життєвого розвитку дитини, її лікування та навчання. На сьогодні у доньки діагностовано синдром вегетативної дисфункції пубертатного періоду з синкопальними станами (тимчасова втрата свідомості), порушення сну неорганічного ґенезу, збільшення щитовидної залози 1 ступеня. При цьому відповідач є особою працездатного віку, працює військовослужбовцем, має регулярний дохід та можливість сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж встановлено рішенням суду. Крім того, оскільки відповідач не сплачував аліменти жодного разу, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 61 800,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 31 січня 2023 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу Українирегулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від зареєстрованого шлюбу мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 8)

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2014 року у справі № 569/19017/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, місцем проживання дитини судом визначено місце проживання матері. (а.с. 9-10)

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2014 року у справі № 569/8439/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 червня 2014 року і до повноліття дитини. (а.с. 11-12)

16 січня 2023 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист № 569/8439/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 червня 2014 року і до повноліття дитини. (а.с. 13)

За даними Консультативного висновку невролога від 03.08.2021 року, складеного лікарем неврологом клініки ТОВ «Бебі», та Висновку УЗІ щитовидної залози від 05.08.2021 року ТОВ «Бебі», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз синдром вегетативної дисфункції пубертатного періоду з синкопальними станами (тимчасова втрата свідомості), порушення сну неорганічного ґенезу, збільшення щитовидної залози 1 ступеня. (а.с. 14, 15)

Відповідно до частини 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833,00 гривень.

Згідно з частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду України в постанові від 04.03.2020 року по справі № 682/3112/18 зауважила, що аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19)

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19)

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями сімейного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дитини, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеного рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2014 року у справі № 569/8439/14-цдо заявленого позивачем прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2 833,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, - оскільки у дитини діагностовано синдром вегетативної дисфункції пубертатного періоду з синкопальними станами (тимчасова втрата свідомості), порушення сну неорганічного ґенезу, збільшення щитовидної залози 1 ступеня та, приймаючи до уваги працездатний вік відповідача, суд вважає, що заявлена позивачем сума є необхідною для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В частині стягнення з відповідача пені за невиконання обов`язку по сплаті аліментів, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за несплату аліментів, присуджених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2014 року у справі № 569/8439/14-ц, оскільки позивач ОСОБА_1 не звертала до примусового виконання зазначене рішення суду, позивачем отримано виконавчий лист лише 16.01.2023 року, що виключає право стягувача аліментів на стягнення неустойки (пені) з платника аліментів.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 180-185, 192, 196 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст. ст.2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів -задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_2 ,(РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2 833,00 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ,(РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 10 березня 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган