Справа № 487/900/18
Провадження № 2/487/131/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Трелі Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

21.02.2018 року позивач Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", звернулося до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 399742,35 грн., та судових витрат, посилаючись на те, що внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, позивачу нанесені матеріальні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 21 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав на обов`язків якого є Публічне Акціонерне товариство «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-400/572/2005. Відповідно до п.2 ч.1 Кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 40000 доларів США строком повернення до 20.12.2020 року зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків відповідно до умов кредитного договору. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, кредитні кошти в сумі 40000 доларів США були направлені на поточний рахунок відповідача. Проте відповідач зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту як це визначено в графіку повернення кредиту та сплати процентів, не виконує, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 399742,35 грн., що складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 359393,06 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 39872,77 грн., заборгованість за штрафними санкціями 476,52 грн., а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2019 позов Публічного Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-400/572/2005 від 21.12.2005 року у розмірі 399742,32 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 359393,06 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 39872,77 грн., заборгованість за штрафними санкціями 476,52 грн. та судовий збір у розмірі 6214,63 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.11.2020 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 06.02.2019 задоволено, скасовано заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2019, справу призначено до судового розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року закрито підготовче провадження по справі, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ОПТ Банк" про визнання недійсним договору та визнання суми заборгованості залишено без розгляду.

01.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, у якому зазначив, що після звернення позивача до суду, а саме протягом 2018-2019 років ним сплачувались платежі на рахунки банку в сумі 115 000,00 грн., яку він просив врахувати суд при ухваленні рішення. Крім того, відповідач вважає, що нараховані позивачем штрафні санкції є безпідставним, з огляду на відсутність цієї вимоги зі сплати штрафних санкцій в досудовій вимозі від 19.09.2017 року. Також зазначив, що позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитом після 22.09.2017 року в сумі 15651,82 грн., тому вимога позивача поро стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 39872,77 є неправомірною. Посилаючись на викладене, відповідач просив визнати неправомірним нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами в сумі 15651,82 грн., визнати недоведеною вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за штрафними санкціями в сумі 476,52 грн. та відмовити у задоволенні цієї вимоги, визнати суму заборгованості по процентам на дату звернення позивача до суду в розмірі 24220,95 грн., визнати сплачену ним на користь банку за період розгляду справи 115800,00 грн. такою, що підлягає зарахуванню в погашення його боргового зобов`язання перед позивачем на погашення заборгованості по процентам в розмірі 24220,95 грн на погашення частини основного зобов`язання в сумі 91579,05 грн., визнати загальний залишок його боргового зобов`язання перед позивачем в розмірі 267814,01 грн.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у сумі 267814 грн. з урахуванням сум сплачених ним в якості погашення боргу та відзиву на позовну заяву.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а також враховуючи наявність відзиву відповідача ОСОБА_1 , суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що 21 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав на обов`язків якого є Публічне Акціонерне товариство «ОТП Банк», у відповідності до ст.1 нової редакції статуту АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-400/572/2005. Відповідно до п.2 ч.1 Кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 40000 доларів США строком повернення до 20.12.2020 року зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків відповідно до умов кредитного договору. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, кредитні кошти в сумі 40000 доларів США були направлені на поточний рахунок відповідача, відкритий у банку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надавав своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором своєчасно та в повному обсязі не виконував. Відтак, у позивача виникло право на вимагати дострокового повернення суми кредиту та сплати всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим Договором), а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Відповідно до розрахунку, наведеного представником позивача станом на 31.01.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 399742,35 грн., що складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 359393,06 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 39872,77 грн., заборгованість за штрафними санкціями 476,52 грн.

В той же час, з наданих відповідачем квитанцій вбачається, що відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором №ML-400/572/2005 від 21.12.2005 року сплачено 115000,00 грн.

Оскільки позивачем протягом усього часу розгляду справи не було здійснено уточнення розміру позовних вимог з урахуванням проведених відповідачем оплат, загальна сума заборгованості зменшується судом з урахуванням фактично здійснених відповідачем сплат на погашення кредитної заборгованості.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості за штрафними санкціями, то з урахуванням вищенаведених норм права та правових позицій Верховного Суду, суд вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача у відзиві на недопущення нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитом після дострокового припинення кредитного договору 22.09.2017 року, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки при зверненні до суду позивачем розрахунок заборгованості проведений до 03.05.2017 року.

Відтак, враховуючи вищезазначене, а також встановлену судом обставину щодо застарілих даних, наданих позивачем щодо розміру заборгованості відповідача та відсутності заяви про зменшення позовних вимог з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості, суд вважає, що сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором може вважатись підтвердженою заборгованість за кредитом у розмірі 243593,06 грн. (359393,06 грн. - 115800,00 грн.). заборгованість по відсоткам за користування кредитом 39872,77 грн., заборгованість за штрафними санкціями 476,52 грн., а всього 283942,35 грн.

За змістом статті 6 ЦПК України, суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 283942,35 грн. та задовольняє їх. В іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 4414,33 грн. (283942,35- сума задоволених вимог х 6214,63 - сплачений судовий збір : 399742,35 грн. - сума позовних вимог = 4414,33).

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-289 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-400/572/2005 від 21.12.2005 року у розмірі 283942,35 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 243593,06 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 39872,77 грн., заборгованість за штрафними санкціями 476,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 4414,33 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Публічне Акціонерне товариство «ОТП Банк», юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 43, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя В.О. Гаврасієнко