Справа № 404/6265/22
Номер провадження 6/404/17/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

Головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Тригубенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року адвокат Осіпова Ю.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, просила суд визнати судовий наказ №404/6265/22, виданий 30 листопада 2022 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 02 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що не підлягає виконанню.

Заяву обґрунтовано тим, що 15 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та нею був укладений шлюб, який розірваний рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2021 року. Під час проживання сторін однією сім`єю у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав разом з нею та перебував на її утримання.

Факт проживання дитини з матір`ю підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання та довідкою, виданою квартальним комітетом.

Вказано, що після того, як шлюбні відносини між ними почали погіршуватися, починаючи з листопада 2019 року ОСОБА_2 припинив надання матеріальної допомоги на сім`ю та утримання дитини.

21 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина в розмірі 15 000 грн., починаючи стягнення аліментів з дня подання позовної заяви про стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 вересня 2021 року (справа №404/5130/21) відкрито провадження у справі. В ході розгляду справи, у зв`язку з тим, що між сторонами виникли суперечності з приводу місця проживання дитини, неодноразово сторонами заявлялись клопотання про витребування доказів та про доручення доказів до матеріалів справи. Під час останнього судового засідання 26 січня 2023 року, представник ОСОБА_1 дізналась про існування судового наказу.

Зазначала, що 28 лютого 2022 року ОСОБА_2 незаконно вивіз сина за кордон, оскільки під час дії воєнного стану була можливість виїхати одному з батьків без письмової згоди другого з батьків. Вона звернулась до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області з приводу незаконного вивезення сина за кордон, на що 12 квітня 2022 року листом їй повідомлено про розгляд звернення та встановлення обставин перебування сина, поспілкувавшись з батьком по телефону.

Окрім того, ОСОБА_1 звернулась із заявою до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про сприяння повернення малолітньої дитини до України, на що отримала лист, відповідно до тексту якого заява скерована на розгляд компетентним органам Республіки Польща.

Вважає, що в матеріалах наказаного провадження немає жодного доказу, який би підтвердив факт проживання на сьогоднішній день та на момент звернення із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_4 разом зі своїм батьком. Факт виїзду за кордон не є належним доказом спільного проживання, як і свідоцтво про те, що дитина закінчила 3 клас в іншій країні. Доказів безпосереднього утримання сина батьком, як і доказів спільного проживання, до заяви про видачу судового наказу не надано.

Зазначала, що враховуючи той факт, що в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда на сьогоднішній день перебуває справа №404/5130/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина, то між сторонами вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2023 року прийнято до розгляду заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та призначено судове засідання.

В судове засідання від представника заявника надійшла заява про розгляд заяви без її участі, вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила у задоволенні заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Відповідно до ч.3ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

15 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб. Шлюб між останніми розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2021 року.

ОСОБА_3 , 2013 року народження має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим наказом Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2022 року по справі №404/6265/22, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 02 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 248,10 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 лютого 2022 року ОСОБА_2 з сином виїхали за кордон, син ОСОБА_7 проживає разом з ним.

Відповідно до ч. 5ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані розділом VІ ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч. 2ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові ВС від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформовано висновок, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на те, що факт виїзду разом за кордон ОСОБА_8 та ОСОБА_3 не є належним доказом спільного проживання, як і свідоцтво про те, що дитина закінчила 3 клас в іншій країні. Доказів безпосереднього утримання сина батьком, як і доказів спільного проживання, до заяви додано не було.

Суд не погоджується з такими доводами заявника, оскільки матеріалами справи підтверджується, що дитина разом з батьком проживають в Польщі, дитина там відвідує школу.

Заявлена заявником підстава, за якою вона просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, не є ні матеріально-правовою (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання), ні процесуально-правовою (обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання).

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2018 року в справі №755/15479/14-ц.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань за судовим наказом, який набрав законної сили. Крім цього, судом встановлено, що заява про видачу судового наказу подана батьком дитини про стягнення аліментів з матері дитини відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Відтак суд вважає, що немає правових підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Разом з тим слід зазначити, що законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так,статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів. Обставини, на які посилається заявник, як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів, відповідно ж не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Крім того, заявником не доведено факт проживання дитини з нею, а отже її доводи не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,12, 13, 81, 89, 141, 260, 432, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складений 13.03.2023 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Н. Ю. Іванова