Провадження № 2/953/707/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Дерев`янко Д.Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра»

представник відповідача - Терзі Олександр Сергійович,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - Балабанов Леонід Кельманович ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», ОСОБА_3 , яким просить стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на його користь страхове відшкодування у розмірі 130000 гривень, стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 162199,60 гривень та моральної шкоди - 10000 гривень, стягнути з відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Mitsubishi Outlander реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Мироносицькій, при виїзді на врегульоване перехрестя з вул. Свободи в м. Харкові, не надав перевагу у русі автомобілю Land Rover реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 і рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення, автомобіль Land Rover реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 16.11 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в АТ «Страхова компанія «Саламандра», що підтверджується договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АР/4072695. Згідно із вказаним полісом, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 гривень, розмір франшизи -0 гривень. За виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля позивач сплатив ФОП ОСОБА_6 223719,60 гривень та ФОП ОСОБА_7 68480 гривень, а всього 292199,60 гривень. Дані витрати підтверджуються актами виконаних робіт, товарними чеками, нарядами замовлення та квитанціями. На момент подання позовної заяви, відповідачами не компенсовано жодних витрат, пов`язаних із ремонтом автомобіля. Крім того, позивачу були спричинені моральні страждання внаслідок пошкодження його майна, які виразились в стресі під час ДТП, порушенні звичайного устрою життя, прикладення додаткових зусиль для відновлення транспортного засобу належного позивачу на праві власності. Моральну шкоду позивач оцінює у 10000 гривень.

10 грудня 2021 року представником позивача ОСОБА_2 надані письмові пояснення щодо розрахунку суми страхового відшкодування. Так, 27 серпня 2020 року позивачем з метою визначення суми матеріального збитку, завданого йому внаслідок ДТП, у Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз імені засл.проф. М.С.Бокаріуса було замовлено проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 21 вересня 2020 року був складений відповідний висновок судовим експертом, який представник просить врахувати в частині визначення коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,7. При цьому зазначив, що, виходячи з практики Верховного суду, розмір матеріальних збитків повинен визначатися, виходячи з фактично витрачених на відновлювальний ремонт коштів, а висновок експерта в даному випадку не є визначальним доказом розміру таких збитків. Оскільки автомобіль позивача фактично відремонтований, то розмір матеріального збитку повинен визначатися з фактично затрачених на відновлювальний ремонт коштів, а не з розрахунку, наведеного в експертному дослідженні, оскільки в такому висновку зазначаються лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Позивачем надані докази на підтвердження витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого після ДТП автомобіля позивача на суму 292199,60 гривень. Відповідно до акту виконаних робіт №23/12-1 від 23 грудня 2020 року, вартість нових складників та деталей, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля становить 179319,60 гривень, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 125523,72 гривень. В той же час, вартість робіт та послуг, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, відшкодовується у повному обсязі, оскільки коефіцієнт фізичного зносу до вартості робіт та послу не застосовується, а враховується лише при розрахунку вартості складників иа деталей. Відповідно до актів виконаних робіт, вартість робіт та послуг, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу становить 112880 гривень. Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню становить 292199,60 гривень. Оскільки відповідно до полісу обов`язкового страхування страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілому, становить 130000 гривень, то до повного відшкодування завданої шкоди з винного водія ОСОБА_3 має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням - 162199,60 гривень. Отже, застосування коефіцієнту фізичного зносу в даному випадку жодним чином не змінює розміру відшкодування, що заявлене до стягнення у позовній заяві. Крім того, представник позивача зазначив, що в даному випадку при виконанні відновлювальних робіт ПДВ не сплачувався, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт. Відповідно до інформації з реєстру платників ПДВ, виконавці робіт ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 не є платниками ПДВ. Отже, розмір страхового відшкодування не може бути зменшений на суму ПДВ, оскільки при проведенні ремонтних робіт ПДВ не сплачувався.

Рух справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23 вересня 2022 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.)», зазначена справа була передана в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року справу прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В., розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2023 року клопотання представника відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» - адвоката Терзі О.С. про витребування доказів, подане ним до Київського районного суду міста Харкова 07 грудня 2021 року та клопотання представника відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» - адвоката Терзі О.С. про призначення автотоварознавчої експертизи, подане ним до Київського районного суду міста Харкова 07 грудня 2021 року - залишено без розгляду.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_2, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові та письмових поясненнях. Крім того зазначив, що до страхової компанії позивач із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, однак повідомив про страхований випадок належним чином. Просить стягнути з відповідачів страхове відшкодування за фактичними витратами, понесеними позивачем на відновлення автомобіля, оскільки такі витрати були більшими за розмір заподіяних збитків, встановлений експертом. ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_6 позивачу були надані рахунки, які він сплатив, чеків про придбання запчастин у нього не було. Моральна шкода, яка була заподіяна позивачу у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, на думку представника позивача є очевидною. Також представник позивача у судовому засіданні зробив заяву про подання доказів щодо розміру витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» Терзі О.С.., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, визнав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти стягнення зі страхової компанії суми в межах страхового відшкодування у розмірі 130000 гривень, що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи, долученим до матеріалів справи, з яким він повністю погодився. Інші докази представник відповідача просив суд не приймати, оскільки вони не підтверджують понесених витрат. Крім того, представник відповідача при розподілі судових витрат просив врахувати ту обставину, що позивач не звертався до страхової компанії з відповідною заявою щодо сплати суми страхового відшкодування, яке б мало бути виплачено позивачу і без звернення його до суду. Отже, страховою компанією права позивача порушені не були, спору між страховою компанією та позивачем фактично не існує, а тому підстави для стягнення судового збору з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Балабанов Л.К., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, у судовому засідання визнав позовні вимоги частково та не заперечував проти відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 19581,43 гривні без врахуванням суми ПДВ 20%, які повинна сплачувати страхова компанія за умови, що відновлювальний ремонт здійснювався на СТО, яке є платником податку. На думку представника відповідача сума матеріального збитку, визначена в експертному висновку має бути зменшена при стягненні її в судовому порядку на суму ПДВ, тобто на 20%. Також представник відповідача зазначив, що стороною позивача не доведено заподіяння моральної шкоди позивачу, відсутні докази душевних страждань останнього.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Позивачу на праві власності належить автомобіль Land Rover реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Як вбачається зі змісту постанови Київського районного суду міста Полтави від 23 вересня 2020 року, яка набрала законної сили 06 жовтня 2020 року, 23 серпня 2020 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Mitsubishi Outlander реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Мироносицькій при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Свободи в м. Харкові, не надав переваги в русі автомобілю Land Rover реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил Дорлжнього руху України. В результаті ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження та матеріальні збитки.

Отже, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті невиконання водієм ОСОБА_3 п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Зазначеною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом Mitsubishi Outlander реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра», що підтверджується полісом №АР/4072695 від 21 липня 2020 року. Зі змісту поліса вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 130000 гривень, розмір франшизи складає 0 гривень.

Позивачем надані до суду наряди-замовлення, акти виконаних робіт, акт сплати за ремонтно-відновлювальні роботи та квитанція на підтвердження його пояснень з приводу здійснення ремонтних робіт по відновленню автомобіля ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 на загальну суму 292199,60 гривень.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №14639 від 21 вересня 2020 року Харківського науково-дослідженого інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса, величина матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Land Rover реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП, яке мало місце 23 серпня 2020 року, складає 179497,71 гривень.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначене повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц та від 9 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Водночас відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.

З огляду на вказане, стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

При цьому, суд звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

Законом № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 вказаного Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закон не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до вимог ст. 36 Закону N 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року по справі №465/4287/15.

В судовому засіданні представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» - Терзі О.С. визнав позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що не заперечує проти стягнення зі страховоої компанії суми страхового відшкодування в межах страхового ліміту у розмірі 130000 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування в межах ліміту у розмірі 130000 гривень (розмір франшизи складає 0 гривень) та задовольняє такі вимоги у повному обсязі.

Закон № 1961-IV встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Відтак, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У даному випадку позивачем як потерпілою особою (власником майна) пред`явлено вимогу як до страховика (страхової компанії, в якій застрахована відповідальність винної особи) на суму страхового відшкодування, так і до ОСОБА_3 як винуватця ДТП про відшкодування залишку між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування, яку не заперечує виплатити страховик в межах страхової суми, для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в ДТП, розмір якої, на переконання позивача, підтверджується нарядами-замовленнями, актами виконаних робіт, актом оплати та квитанцією.

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував, що пошкоджений транспортний засіб Land Rover реєстраційний номер НОМЕР_2 , він відремонтував, а фактична вартість його відновлюваного ремонту згідно поданих ним документів складає 292199,60 гривень. А тому різницю заподіяних збитків у зв`язку з пошкодженням його автомобіля в результаті ДТП, що сталась 23 серпня 2020 року, між реальними понесеними витратами та страховою сумою, яку не заперечує сплатити страховик, у розмірі 162199,60 гривень позивач просить стягнути з відповідача.

З цього приводу, суд вважає необхідне зазначити наступне.

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права, зокрема статтею 1166 ЦК України.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно із вимогами пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (з відповідними змінами).

У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) зазначено, що рахунок та акти виконаних робіт надані позивачем не є належним та допустимим доказом у справі про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки не відображають реального розміру збитків, завданих внаслідок ДТП.

Крім того у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 466/9318/14-ц (провадження 61-12554св18) не взято до уваги як докази акт виконаних робіт та квитанцію про їх оплату, адже вони не свідчать про те, що вказані роботи проведенні для усунення пошкоджень майна, отриманих саме в дорожньо-транспортній пригоді за участю відповідача як винної особи.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У зв`язку з наведеним, підстав визнавати надані позивачем наряди-замовлення, акти виконаних робіт ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 , акт оплати, квитанція, належними та допустимими доказами на підтвердження розміру заявлених позовних вимог про відшкодування збитків, у суду немає, зазначені документи жодним чином не свідчать про те, що вказані в них роботи проведені на усунення тих пошкоджень, які були заподіяні транспортному засобу позивача в результаті ДТП, яке мало місце 23 серпня 2020 року, та у необхідному обсязі.

Разом з тим, позивачем до позову доданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження №14639 від 21 вересня 2020 року Харківського науково-дослідженого інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса, згідно якого величина матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Land Rover реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП, яке мало місце 23 серпня 2020 року, складає 179497,71 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

З огляду на те, що висновок експерта одержаний у порядку, встановленому законом, жодна із сторін не заперечувала проти вказаного висновку та не скористалась своїм правом щодо призначення незалежної судової автотоварознавчої експертизи в рамках даної цивільної справи, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.

Так, як вбачається зі змісту вказаного висновку, дослідження було проведено в присутності позивача та відповідача ОСОБА_3 , які жодних зауважень в ході проведення такого дослідження не заявляли. В додатках до вказаного висновку міститься ремонтна калькуляція №14639 від 16 вересня 2020 року з переліком ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно провести для відновлення попереднього стану автомобіля позивача, пошкодженого внаслідок неправомірних дій відповідача, а також фототаблиця отриманих ушкоджень.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (висновок Верховного Суду, висловлений у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 333/1050/15-ц та від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18).

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Оскільки факт скоєння відповідачем ДТП є беззаперечно доведений, розмір завданої шкоди встановлений на підставі вищевказаного експертного дослідження, складеного на замовлення позивача, а сторонами в ході судового розгляду не заявлено клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи, суд вважає встановленим зазначений у висновку розмір матеріального збитку, у розмірі 179497,71 гривень.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП, зокрема майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Вказаним Законом № 1961-IV визначений порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Зокрема, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18), від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц (провадження № 61-691св21).

Таким чином, якщо недостатньо страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі статті 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З огляду на те, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування в сумі 130000, який не заперечує сплатити страхова компанія, суд доходить висновку про те, що позивач має право вимагати стягнення з ОСОБА_3 різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 49497,71 гривень.

Стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування страховою компанією з відповідача, як з винної особи, у даному випадку відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

При цьому, суд не вбачає підстав для зменшення суми, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на суму ПДВ 20%, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається зі змісту висновку експертного автотоварознавчого дослідження №14639 від 21 вересня 2020 року Харківського науково-дослідженого інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса, зокрема з «пояснень» до ремонтної калькуляції ціни на запчастин взяті як ціни виробника (вони не завжди співпадають) + 20%.

Суд виходить з того, що відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ.

У зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

Отже, вартість ПДВ відшкодовується страховиком при наданні доказів проведення ремонту автомобіля. Це слідує з того, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець.

Разом із тим, з підстав, викладених вище, суд прийшов до висновку про відшкодування матеріальної шкоди виходячи не з фактичних витрат на ремонт автомобіля, а виходячи із суми оціненого експертом матеріального збитку. У висновку експерта окремо не виділено суму ПДВ, а нараховані 20 % на ціни на запчастини включені до ремонтної калькуляції, яка складається за результатами технічного огляду КТЗ у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, від 24.11.2003, № 142/5/2092, а не до вартості відновлювального ремонту, а тому підстав для відрахування суми ПДВ із вказаної експертом суми у суду відсутні.

Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача Балабанова Л.К. з приводу зменшення вказаної суми на суму ПДВ з огляду на викладене, останнім жодним чином не доведено в ході судового розгляду, що експертом під час складення вказаного висновку та визначений розмір шкоди в сумі 179497,71 гривень з урахуванням суми ПДВ, яка складає 20%.

За таких обставин суд доходить висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49497,71 гривень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну (немайнову) шкоду визначено у статті 1167 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Такі висновки зробив Верховний Суд в постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Зазначене вказане в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Суд погоджується з доводами позивача, що сам факт пошкодженням його майна внаслідок ДТП, є джерелом душевних страждань, які виразились в неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу.

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, суд, в контексті установлених обставин справи та виходячи із засад виваженості та справедливості, вважає, що буде достатнім та пропорційним глибині душевних страждань позивача розмір моральної шкоди в сумі 5 000 гривень, зважаючи на те, що позивач пережив емоційний стрес, витрачав час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану майна.

Щодо судових витрат

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Представник позивача до закінчення судових дебатів зробив заяву про надання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі, посилаючись на те, що остаточний розмір витрат на правову допомогу визначити неможливо.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву .

Враховуючи подання представником позивача заяви заяву про надання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі, та, виходячи з вимог п. 5 ч. 6 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати та визначити строк для подання позивачем доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 130000 (сто тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49497,71 (сорок дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 71 (сімдесят одна) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 27 лютого 2023 року на 14 годину 30 хвилин. Встановити строк для подання позивачем доказів щодо розміру понесених ним судових витрат - п`ять днів після ухвалення рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника платків НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра», , місцезнаходження: Полтавська область, м. Полтава, вул. Колективна, 10

Відповідач - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікоової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2

Суддя Т.В. Бобко