ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1400/23 Справа № 211/7247/20 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/7247/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що він з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі.

В період спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним.

21 вересня 2020 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області виданий виконавчий лист № 211/1582/20, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття.

З жовтня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не сплачує аліменти в повному обсязі, що підтверджується довідкою-розрахунком, виданою Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі від 11 серпня 2021 року, відповідно до якої сума заборгованості станом на 01 серпня 2021 року складає 47 677,08 гривень.

У зв`язку з цим просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з березня 2020 року по липень 2021 рік в сумі 47 677,08 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 47 677,08 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона не ухиляється від сплати аліментів, оскільки не може працевлаштуватися. З початком війни шанс знайти роботу зменшився в рази. Вважає, що наведене свідчить про відсутність її вини у несплаті аліментів, і, як наслідок, неможливість через це стягувати з неї неустойку.

Також зазначає, що вирішуючи спір суд першої інстанції не взяв до уваги висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. При цьому зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалено відповідно до норм діючого законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 за наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, встановивши, що відповідачка, як особа що обізнана зі своїм обов`язком зі сплати аліментів, допустила винну поведінку, у вигляді несплати аліментів, дійшов висновку про стягнення пені, обмеженою розміром заборгованості зі сплати аліментів, в межах позовних вимог, відповідно до наданої позивачем довідки в сумі 47 677,08 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року № 211/1582/20 стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 11 серпня 2021 року Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 13 березня 2020 року по 31 липня 2021 рік складає 47 677,08 гривень. ( а.с. 60)

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 182 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що має місце вина відповідачки в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2021 року складає 47 677,08 гривень (відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого начальником Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі І. Яськевич), заборгованість не погашена, а одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16, з огляду на що посилання скаржника на неврахування судом висновків Верховного Суду, які викладені у вказаній постанові є неспроможними.

За загальними вимогами процесуального права, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Наведена позивачем сума неустойки (пені) відповідає вимогам статті 196 СК України.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно врахував положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня.

Відповідачка заперечуючи свою винну поведінку з несплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, розрахунок позивача та розмір неустойки, визначеної судом першої інстанції в апеляційній скарзі не оскаржує.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності винної поведінки з несплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини і як наслідок відсутність підстав для стягнення неустойки, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Також суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Цивільний Кодекс України визначає дві умови, за яких суд може зменшити розмір неустойки:

1) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків;

2) наявність обставин, що мають істотне значення.

При цьому визначення, які саме обставини мають істотне значення Цивільним кодексом України не надається, проте якщо застосовувати системний аналіз статей Цивільного та Господарського кодексів України, то іншими обставинами, які мають істотне значення, можна визначити:

1) ступінь виконання зобов`язання боржником;

2) майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні;

3) інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження №61-16670 сво 19) положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи ОСОБА_2 про відсутності її вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Враховуючи працездатний вік відповідача, нею не доведено належними доказами вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачка, як особа обізнана зі своїм обов`язком зі сплати аліментів, допустила винну поведінку у вигляді несплати аліментів, що є підставою для стягнення з неї неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, тобто в сумі 47 677,08 гривень.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту «в» п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 369, 374, 375, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста