Справа № 643/1516/23
Провадження № 2-о/643/64/23
УХВАЛА

02.03.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до змісту якої просить суд встановити факт, що заявник самостійно виховує дитину віком до 18 років, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиний здійснює за донькою постійний догляд та утримує її.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ч. 1 ст. 315 ЦПК України унормовано, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права, за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Обґрунтовуючи подану заяву заявник посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.09.2017 року. Від цього шлюбу у них народилося дві доньки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу старша донька ОСОБА_5 залишилася проживати із заявником, а менша ОСОБА_6 - з матір`ю. На даний час ОСОБА_5 повністю перебуває на утриманні заявника, який постійно сплачує витрати на виховання доньки, лікування, розвиток та розваги, придбання одягу та продуктів харчування. При цьому, мати дитини самоусунулась від виховання та утримання доньки, не забезпечує її матеріально, будь-якого спілкування з нею не проводить, участі у вихованні не приймає. Після розірвання шлюбу заявник не підтримує зв`язків з матір`ю дитини, де вона знаходиться йому не відомо, від знайомих чув що вона виїхала за кордон. Оскільки заявник втратив офіційну роботу він вже майже 5 місяців не має засобів для існування і не може повноцінно утримувати дитину. У зв`язку з цим він має намір виїхати за кордон щоб мати можливість працювати та забезпечувати дитині належні умови для існування та розвитку. Оскільки мати самоусунулася від виховання доньки ОСОБА_5 , заявник вимушений виховувати її самостійно.

Таким чином, для забезпечення реалізації прав та інтересів доньки ОСОБА_5 , у заявника існує необхідність встановити факт, що він самостійно виховує доньку, і встановлення цього факту має суттєве значення, зокрема для переміщення дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом з дитиною; для реєстрації дитини за новим фактичним місцем проживання; для супроводу дитини за кордон, а також для перетину державного кордону України разом з дитиною.

Правовідносини, які склались між заявником, заінтересованою особою та дитиною врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

У ч. 3 ст. 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Отже, викладені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога про встановлення факту самостійного виховання заявником неповнолітньої дитини фактично пов`язана із спором між батьком та матір`ю щодо здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини її матір`ю, яка наразі не позбавлена батьківських прав і не визнана судом безвісно відсутньою. Питання щодо визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька може бути спірним і повинно вирішуватись між батьками відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, у зв`язку з чим відмовляє у відкритті провадження у даній справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 260, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Новіченко