справа № 207/1299/22
№ провадження 2/208/449/23
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.,

секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,

за участі:

представників позивача - Кам`янської міської ради Тарасюка О.Л., Змітріченко Ю.П.,

відповідача № 1 ОСОБА_1 ,

представника відповідача № 2 ОСОБА_2 адвоката Тютюнник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в підготовчому провадженні, у місті Кам`янське Дніпропетровської області клопотання відповідача № 1 ОСОБА_1 «про закриття провадження у справі», суд

встановив:

17 травня 2022 року Кам`янською міською радою подано позовну заяву заявлену до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Огнєва Надія Олександрівна «про витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсними та застосування наслідків недійсності договорів купівлі-продажу» (т. 1 а.с. 1-6).

Позивачем заявлено наступні позовні вимоги:

1.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , (РНОКПП: не призначався за релігійними переконаннями) нежитлову будівлю - завод будівельних матеріалів, який складається з: А-1 адміністративна будівля (загальна площа 346,2 кв.м.), Б-1 слюсарня майстерня (загальна площа 102,4 кв.м.), В-1 вбиральня (загальна площа 16,4 кв.м.), цегла, Д-1 вагова (загальна площа 33,7 кв.м.), Ж-2 цех з виробництва скотча (загальною площею 430,4 кв.м.), Л-1 підстанція (площа 45,5 кв.м.), огорожа, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , на користь Кам`янської міської ради.

2.Визнати недійсними та застосувати наслідки недійсності до Договору купівлі-продажу заводу будівельних матеріалів від 27.08.2001 року №3811, а саме: А-1 - адміністративна будівля, цегла, нежитловою площею 347,6 кв.м., Б-1 - електромайстерня, цегла, В-1 - вбиральня, цегла, Д-1 - вагова, шлакоблок, Ж-1 - котельня, цегла, нежитловою площею 203,4 кв.м., Л-1 - підстанція, цегла, М-1 - кузня 1/2 шлакоблок 1/2 цегла, нежитловою площею 40,6 кв.м., з одночасним припиненням речового права, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між Ліквідаційною комісією державного підприємства «Дніпродзержинський завод будівельних матеріалів», в особі голови Макарчук Оксани Андріївни та ОСОБА_3 , яка діє на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огневою Н.О. 10 квітня 2001 року за р.№ 1368 від імені ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 3811.

3.Визнати недійсними та застосувати наслідки недійсності до Договору купівлі-продажу заводу будівельних матеріалів від 20.06.2008 року а саме: А-1 - адміністративна будівля (346,2 кв.м.), Б-1 - слюсарні майстерні (102,4 кв.м.), В-1 - вбиральня, Ж-2 цех з виробництва скотча (430,4 кв.м.), Л-1 підстанція, 1-5 огорожа, з одночасним припиненням речового права, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

13 червня 2022 року ухвалою судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Скиба С.А. відкрито провадження по справі, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 42).

22 листопада 2022 року головою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Скиба С.А. видано Розпорядження № 2 (т. 3 а.с. 105), за змістом якого: відповідно до ч. 1 , 4 ст. 31, ч. 4, 7 ст. 40 ЦПК України, після задоволення відводів (самовідводів) та з підстав неможливості утворити новий склад суду, оскільки суддям заявлено відвід та самовідвід, надсилається до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, як найбільш територіально наближеного, цивільну справу № 207/1299/22 провадження № 2/207/758/22.

06 грудня 2022 року цивільна справа № 207/1299/22 за позовом Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Огнєва Надія Олександрівна «про витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсними та застосування наслідків недійсності договорів купівлі-продажу», прийнята до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 грудня 2022 року (т. 4 а.с. 1), справа розподілена і передана у провадження складу суду головуюча суддя Івченко Т.П..

Враховуючи приписи частини 12 статті 33 ЦПК України, і те що цивільна справа передана до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на стадії підготовчого провадження, судом було призначено судове засідання в межах підготовчого провадження на 13 грудня 2022 року.

Під час підготовчого провадження відповідачем № 1 ОСОБА_1 підтримано заявлене клопотання про закриття провадження по цивільній справі за позовом Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Огнєва Надія Олександрівна «про витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсними та застосування наслідків недійсності договорів купівлі-продажу», за змістом клопотання та наданих пояснень, а саме посилаючись на приписи ст..ст. 175, 187 ЦПК України, відповідач № 1 ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Баглійським РВ Дніпродзержинського МУГУМВС України у Дніпропетровській області 20.01.2000 року), має статус підприємця, а завод будівельних матеріалів, є нежитловим приміщенням, яке є комерційною нерухомістю, що виключає використання його для задоволення власних побутових потреб, а тому на думку відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виступає як суб`єкт господарювання в цих правовідносинах, а відтак ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як має ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, виходячи з участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачає вирішення спору господарським судом.

До такого висновку відповідач № 1 ОСОБА_1 дійшла виходячи з того, що станом на 27 серпня 2001 року, на момент укладення договору купівлі-продажу заводу будівельних матеріалів від 27.08.2001 року № 3811 між ліквідаційною комісією ДП «Дніпродзержинський завод будівельних матеріалів» та фізичною особою ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Огнєвою Н.О., ОСОБА_2 , діючи як фізична особа, також мав статус фізичної особи-підприємця. А підприємець, це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому у своїх поясненнях, ОСОБА_1 також зазначає, що відповідно до частини першої статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи.

Одним з видів підприємницької діяльності відповідача ОСОБА_2 є 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний).

20 грудня 2004 року між Дніпродзержинською міською радою () та приватним підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір оренди земельної ділянки № 01927 та 23 грудня 2004 року підписано Акт прийому-передачі земельної ділянки. Оригінал Акту прийому-передачі земельної ділянки (Додаток № 4)з находиться у Кам`янської міської ради та ОСОБА_2 . Кам`янська міська рада () є правонаступником Дніпродзержинської міської ради (). ?Згідно пункту 1.1. Договору оренди земельної ділянки № 01927 Дніпродзержинська міська рада (), надала, а ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,7143 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з планом земельної ділянки. Пунктом 1.5. Договору оренди земельної ділянки № 01927 встановлено, що земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для фактичного розміщення виробничих будівель - 0,1579 га., під проходами, проїздами, площадками - 0,5564 га. Відтак цивільна справа ЄУН 207/1299/22 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позовні вимоги до мене, ОСОБА_1 (цивільне судочинство), є похідними від вимог до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Баглійським РВ Дніпродзержинського МУГУМВС України у Дніпропетровській області який має статус підприємця (господарське судочинство). Оригінал рішення судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Погребняк Т.Ю., від 18 червня 2008 року, постановленого в цивільній справі № 2-1132-2008 знаходиться в Баглійському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в матеріалах цивільної справи № 2- 1132-2008, копія рішення, посвідчена належним чином у учасників справи, зокрема, ОСОБА_2 та Кам`янської міської ради. Відповідно до статті 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Отже, порушено правила об`єднання позовних вимог.

Сторона позивача, представлена представниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заперечувала проти заявленого клопотання, подав пояснення щодо підтриманого відповідачем № 1 ОСОБА_1 клопотання (т. 4 а.с. 102), і посилаючись під час його розгляду на те, що клопотання про закриття провадження у справі, вже було предметом розгляду в даній справі Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за наслідком якого було постановлено ухвалу суду від 02 листопада 2022 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача № 1 ОСОБА_1 .. Крім того, підстави для закриття провадження у справі передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відсутні, так як стороною позивача заявлені позовні вимоги щодо договорів в яких як відповідач № 1 так і відповідач № 2 діють в статусі фізичних осіб, а не фізичних осіб підприємців. Наявність у відповідача № 2 ОСОБА_2 крім іншого статусу фізичної особи підприємця, не впливає на обсяг прав і обов`язків, які останній вчиняє як фізична особа.

Представник відповідача № 2 ОСОБА_2 , адвокат Тютюнник О.Л. зазначила, що не погоджується з позицією сторони відповідача № 1 ОСОБА_1 , щодо наявності підстав для віднесення такого спору до господарського спору, так як її довіритель як на час укладання договору з Ліквідаційною комісією державного підприємства «Дніпродзержинський завод будівельних матеріалів» станом на 27 серпня 2001 року, так і станом на 20 червня 2008 року, на час укладання договору із ОСОБА_1 , діяв як фізична особа.

Наявність у ОСОБА_2 його реєстрації як фізичної особи підприємця, не позбавляє його права на здійснення дій як фізичної особи.

Крім того, згідно до договору укладеного із ОСОБА_1 , остання не заперечувала що договір із нею ОСОБА_2 , укладався саме як з фізичною особою.

А тому відсутні підстави для віднесення такого спору до господарського.

Заслухав сторони, дослідив підстави та обґрунтування заявленого клопотання стороною відповідача № 1 ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, суд приходить до наступного.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, Кам`янською міською радою заявлені вимоги до відповідача № 1 ОСОБА_1 і відповідача № 2 ОСОБА_2 як до фізичних осіб, з підстав укладених договорів від 27 серпня 2001 року так і від 20 червня 2008 року.

Так, за змістом Договору купівлі-продажу заводу будівельних матеріалів від 27 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3811, договір був укладений між Ліквідаційною комісією державного підприємства «Дніпродзержинський завод будівельних матеріалів», як продавця, та ОСОБА_2 , як покупця (т. 1 а.с. 7).

Також за змістом посвідченого договору приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Огнєвою Н.О., на час його посвідчення, а саме станом на 27 серпня 2001 року як зазначено, - «…Особу громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність і повноваження,…,перевірено…».

Тобто, зі змісту зазначеного договору, що особа ОСОБА_2 укладаючи договір 27 серпня 2001 року діяв як фізична особа.

Також, щодо договору купівлі-продажу заводу будівельних матеріалів, укладений у простій письмові формі від 20 червня 2008 року між ОСОБА_2 , як продавцем, і ОСОБА_1 , як покупцем (т. 1 а.с. 8), зазначено, що сторони договори діяли як фізичні особи.

Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 252114701 від 12 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 9), відображена інформація про реєстрацію та внесення запису щодо права власності на об`єкт завод будівельних матеріалів, адреса нерухомого майна «… АДРЕСА_1 …»,

-станом на 14 серпня 2008 року: за ОСОБА_1 9/10 часток, у приватній спільній частковій власності на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, та за ОСОБА_2 1/10 частка, у приватній спільній частковій власності на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 липня 2008 року;

-станом на 10 липня 2008 року за ОСОБА_2 , 1/1 як приватна форма власності, на підставі рішення суду від 18 червня 2008 року, Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

Під час розгляду заявленого клопотання, суд встановив факт відсутності належних доказів використання відповідачем № 2 ОСОБА_2 нежитлової будівлі - завод будівельних матеріалів, який складається з: А-1 адміністративна будівля (загальна площа 346,2 кв.м.), Б-1 слюсарня майстерня (загальна площа 102,4 кв.м.), В-1 вбиральня (загальна площа 16,4 кв.м.), цегла, Д-1 вагова (загальна площа 33,7 кв.м.), Ж-2 цех з виробництва скотча (загальною площею 430,4 кв.м.), Л-1 підстанція (площа 45,5 кв.м.), огорожа, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , у господарській діяльності та враховує відсутність між сторонами будь-яких договірних відносин щодо спірного об`єкта нерухомого майна.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивачки, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим за приписами частини другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.

Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Відносини суб`єктів господарювання з органами місцевого самоврядування врегульовано статтею 23 ГК України, за частинами першою, четвертою, шостою та сьомою якої органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб`єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом.

Відповідачем № 1 ОСОБА_1 не враховано висновку, викладеного у пункті 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19 у пунктах 5.16-5.18 цієї ж постанови, які полягають у тому, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх. Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно. Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Так, згідно до частини першої статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пунктом першим частиною першою статті 20 ГКПК України також визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Таким чином, визначальним для віднесення спору до господарського, є здійснення сторонами договору, - господарської діяльності.

Сам факт набуття відповідачем № 2 ОСОБА_2 станом на час реєстрації 26 квітня 1999 року статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за його участі мають ознаки господарських, а спори з його участю належать тільки до господарських, адже ОСОБА_2 як фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Посилання відповідача № 1 ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 як фізичною особою підприємцем укладалися договори оренди земельної ділянки, не підтверджує що здійснюючи своє право власності на об`єкт нерухомості, заявлений за даним позовом, відповідач № 2 ОСОБА_2 використовує зазначений об`єкт для здійснення господарської діяльності.

Відповідачем № 1 ОСОБА_1 , яка є співвласником 9/10 частин у праві спільної часткової власності із відповідачем № 2 ОСОБА_2 частка якого становить 1/10, щодо нежитлової будівлі - завод будівельних матеріалів, який складається з: А-1 адміністративна будівля (загальна площа 346,2 кв.м.), Б-1 слюсарня майстерня (загальна площа 102,4 кв.м.), В-1 вбиральня (загальна площа 16,4 кв.м.), цегла, Д-1 вагова (загальна площа 33,7 кв.м.), Ж-2 цех з виробництва скотча (загальною площею 430,4 кв.м.), Л-1 підстанція (площа 45,5 кв.м.), огорожа, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , не доведено, що Відповідач № 2 ОСОБА_2 , володіючи саме заявленим спірним майном, а не іншим нерухомим майном, як фізична особа та маючи статус фізичної особи-підприємця, використовує останнє саме для здійснення своєї господарської діяльності.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є цивільно-правовим, так як іншого доведено під час розгляду заявленого клопотання.

Пунктом першим частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А тому враховуючи зазначене, підстав для застосування пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, та закриття провадження у справі, судом не встановлено, та відповідачем № 1 ОСОБА_1 під час розгляду клопотання заявлених підстав не доведено.

На підставі вище зазначеного, клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі з підстав пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, є таким що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 258-260 ЦПК України, -

постановив:

Клопотання відповідача № 1 ОСОБА_1 «про закриття провадження у справі» - залишити без задоволення.

Згідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України, ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу, включається до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складений 01 березня 2023 року.

Суддя Івченко Т. П.