Постанова

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 453/1094/21

провадження № 61-9592св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія»,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кізима Юліана Мирославівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 21 березня 2022 року в складі судді Ясінського Ю. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 рокув складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія» (далі - ТзОВ «Мрія») звернулося до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кізими Ю. М., заінтересована особа - ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги ТзОВ «Мрія» зазначило, що на виконанні в Сколівському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 58836569 з примусового виконання виконавчого листа №2/455/117/2015, виданого 20 січня 2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь держави 1 560,00 грн судового збору; виконавчого листа № 453/684/20Ю, виданого 09 червня 2021 року Сколівським районним судом Львівської області, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 13 758,59 грн боргу; виконавчого листа № 453/684/20, виданого 09 червня 2021 року Сколівським районним судом Львівської області, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь держави 840,80 грн судового збору; виконавчого листа № 453/312/19, виданого 19 червня 2019 року Сколівським районним судом Львівської області, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь держави 768,40 грн судового збору; виконавчого листа № 453/143/18, виданого 22 березня 2019 року Сколівським районним судом Львівської області, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 26 954,34 грн.

30 липня 2021 року головним державним виконавцем Кізимою Ю. М. проведено опис та арешт майна на АДРЕСА_1 , про що складено відповідну постанову.

Скаржник вважав зазначену постанову державного виконавця такою, що суперечить нормам законодавства України.

Наголошував, що оскаржена постанова державного виконавця підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець порушив порядок накладення арешту, передбачений частинами п`ятою, дев`ятою статті 56 та частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема:

арешт та опис цілісного майнового комплексу (далі - ЦМК) проведений за відсутності боржника ТзОВ «Мрія» та стягувача ОСОБА_1 , в постанові в графі «присутні» не вказано сторін виконавчого провадження, а ОСОБА_1 проставила свій підпис в акті після проведення виконавчих дій;

під час опису майна була присутня стороння особа ОСОБА_2 , який не є стороною виконавчого провадження, без зазначення його процесуального статусу;

в постанові опису і арешту майна не зазначено кількість кімнат (приміщень), їх площу та призначення, матеріали стін, інформацію про підсобні приміщення та споруди. Це свідчить про те, що державний виконавець та інші учасники виконавчих дій не були безпосередньо присутні в приміщеннях ЦМК орендного підприємства готель «Верховина» під час опису та арешту нерухомого майна.;

арештоване майно не передано на відповідальне зберігання боржнику ТзОВ «Мрія» або іншій особі - зберігачу, а передано стягувачу ОСОБА_1 ;

під час проведення опису та арешту нерухомого майна державний виконавець Кізима Ю. М. не використала відомості щодо належності боржнику ТзОВ «Мрія» нерухомого майна за даними бухгалтерського обліку, оскільки на час проведення таких виконавчих дій та на сьогодні ЦМК орендного підприємства готель «Верховина» не перебуває на балансі боржника, а таке нерухоме майно перебуває в статутному капіталі і на балансі іншої фірми ТОВ «Мрія М» згідно з актом приймання-передачі та грошової оцінки майна до статутного капіталу від 05 квітня 2016 року.

Враховуючи наведене, заявник вказує на те, що дії та рішення державного виконавця, пов`язані із проведенням опису та арешту цілісного майнового комплексу орендного підприємства готель «Верховина», є неправомірними.

На цій підставі заявник просив суд:

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (в подальшому - «Сколівський ВДВС») Кізими Ю. М., які пов`язані з проведенням опису та арешту цілісного майнового комплексу орендного підприємства готель «Верховина» із визначенням вартості арештованого нерухомого майна та із складанням заявки на його реалізацію шляхом проведення електронних торгів;

визнати неправомірною та скасувати постанову опису і арешту майна, яка винесена 30 липня 2021 року державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кізимою Ю. М.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 21 березня 2022 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 15 серпня 2022 року, у задоволенні скарги ТзОВ «Мрія» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що рішення та дії державного виконавця під час опису та арешту спірного нерухомого майна відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

30 вересня 2022 року ТОВ «Мрія», засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували положення частин п`ятої, дев`ятої статті 56 та частини першої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», які підлягали застосуванню, в результаті чого дійшли помилкових висновків про дотримання державним виконавцем порядку накладення арешту на нерухоме майно.

В касаційній скарзі ТзОВ «Мрія» наводить ті ж самі доводи, що були наведене ним у поданій до суду першої інстанції скарзі.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У грудні 2022 року Сколівський ВДВС подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив її відхилити, оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що на виконанні в Сколівському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження №58836569 з примусового виконання виконавчих листів № 2/455/117/2015, виданого 20 січня 2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь держави судового збору 1 560,00 грн; виконавчий лист № 453/684/20, виданий Сколівським районним судом Львівської області від 09 червня 2021 року, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 боргу 13 758,59 грн; виконавчий лист № 453/684/20, виданий Сколівським районним судом Львівської області від 09 червня 2021 року, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь держави судового збору 840,80 грн; виконавчий лист 453/312/19, виданий Сколівським районним судом Львівської області від 19 червня 2019 року, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь держави судового збору 768,40 грн; виконавчий лист № 453/143/18, виданий Сколівським районним судом Львівської області від 22 березня 2019 року, про стягнення з ТзОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 26 954,34 грн.

30 липня 2021 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, однак доступ до будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для перевірки її майнового стану всередині, документації на вказане майно боржником ТзОВ «Мрія» в особі ОСОБА_3 не надано, про що складено відповідний акт.

Постановою державного виконавця Сколівського ВДВС Кізимою Ю. М. від 30 липня 2021 року описано та накладено арешт на майно боржника, розташоване на АДРЕСА_1 . Описане майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 . У постанові зазначено, що вона складена в присутності стягувача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про що свідчать їх підписи у постанові. Представник боржника ОСОБА_3 відмовився від підпису, про що міститься відмітка в постанові.

30 липня 2021 року державним виконавцем скеровано лист (вих. №19.26/8997) на адресу боржника з долученою копією постанови опису та арешту цілісного майнового комплексу орендного підприємства готель «Верховина».

30 липня 2021 року до Сколівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшла заява ОСОБА_3 про відвід державного виконавця Кізими Ю. М.

02 серпня 2021 року начальником Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Баб`як Л. В. винесено постанову про відмову у задоволенні відводу на підставі статті 23 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову надіслано боржнику.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх

у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна (частина перша, друга, четверта статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої-третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За змістом частин п`ятої та дев`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. Якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису).Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку.

Згідно із статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем. Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як видно з постанови опису і арешту майна, винесеної державним виконавцем Сколівського ВДВС Кізимою Ю. М. від 30 липня 2021 року, зберігачем призначено стягувача згідно з виконавчим провадженням ОСОБА_1 та копії постанови про опис надано і надіслано сторонам виконавчого провадження.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають обов`язку державного виконавця повідомляти боржника про дату та час проведення опису та арешту його майна.

За змістом наведених норм вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право, зокрема, з метою реального забезпечення виконання судового рішення накладати арешт на майно божника.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ТзОВ «Мрія» є боржником у виконавчому провадженню, в межах якого державним виконавцем з дотриманням приписів статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено оспорювану постанову від 30 липня 2021 року про опис та арешт майна боржника, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення поданої скарги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки постанови про опис та арешт майна боржника, що винесені державним виконавцем з дотриманням вимог закону, не порушують прав боржника та спрямовані на забезпечення реального виконання судових рішень.

Дії державного виконавця щодо опису та арешту майна боржника необхідні для фіксації та збереження такого майна з метою подальшої примусової реалізації у разі невиконання боржником судових рішень добровільно. Разом із тим, при описі та арешті питання реалізації цього майна не вирішується.

При цьому у разі наявності доказів добровільного виконання судових рішень, які набрали законної сили, боржник не позбавлений права надати їх державному виконавцю.

Посилання заявника на те, що арешт спірного нерухомого майна було проведено у відсутність боржника не заслуговують на увагу, оскільки норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають обов`язок державного виконавця повідомляти боржника про дату та час проведення опису та арешту його майна.

Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 2-9/11 (провадження № 61-13125св21).

Доводи касаційної скарги про те, що в постанові опису і арешту майна не зазначено кількість кімнат (приміщень), їх площу та призначення, матеріали стін, інформацію про підсобні приміщення та споруди, не відповідають дійсності, оскільки в постанові зазначено, що арешт накладено на ЦМК орендного підприємства готель «Верховина», а саме: будинок готелю загальною площею 325,7 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та включає в себе такі складові частини: підвал загальною площею 47,4 кв. м, І-ий поверх загальною площею 156,6 кв. м, ІІ-ий поверх загальною площею 121,7 кв. м, а також вказано про «наявний самобуд». При цьому, доступ до вказаної будівлі, для перевірки її майнового стану всередині, боржником ТзОВ «Мрія» в особі ОСОБА_3 не надано, про що складено відповідний акт.

Посилання заявника на те, що арештоване майно безпідставно передано на відповідальне зберігання не боржнику ТзОВ «Мрія» або іншій особі - зберігачу, а стягувачу ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки положення статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» не містить заборони щодо передачі арештованого майна стягувачу.

Доводи касаційної скарги про те, що нерухоме майно, на яке державним виконавцем накладено арешт, не перебуває на балансі боржника спростовуються матеріалами справи. Так, постановою Львівського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, яка набрала законної сили, у справі № 453/528/17 за заявою державного виконавця Сколівського районного ВДВС про вирішення питання про накладення стягнення на майно боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, встановлено, що ЦМК орендного підприємства готель «Верховина» знаходиться на вулиці Шевченка, 3 у смт. Славське Стрийського району Львівської області, «зареєстрований у встановленому законом порядку за боржником ТзОВ «Мрія». Відтак ці обставини не підлягають доказуванню у справі, яка переглядається, та у якій беруть участь ті самі особи, зокрема - і ТзОВ «Мрія», щодо якого встановлено ці обставини (частина 4 статті 82 ЦПК України).

При цьому зазначення в постанові про опис та арешт майна іншої особи, яка не є стороною виконавчого провадження, без зазначення його процесуального статусу, не можу бути підставою для скасування правильного по суті та законного рішення.

Таким чином Верховний Суд, у межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку, що вони належним чином не підтверджені та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати про порушення судами норм матеріального чи процесуального права, тому касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» залишити без задоволення.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська