КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року

м. Київ

справа №373/1802/22

провадження №22-ц/824/3363/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у складі судді Свояка Д.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, в якому просив визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 16 лютого 2022 року між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого авансу у розмірі 280 192,85 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 5 065,04 грн, пеню - 739 709,12 грн, а всього 1 024 967,01 грн; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 лютого 2022 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого сторони зобов`язались укласти до 30 червня 2022 року договір купівлі-продажу належного відповідачу транспортного засобу вартістю 280 192,85 грн. На виконання умов попереднього договору позивачем було сплачено вказану суму на рахунок відповідача. Однак на вказану дату відповідач не уклав із позивачем основний договір, чим прострочив виконання основного зобов`язання на 88 днів.

Зауважував, що пізніше виявилось, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за її кошти з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення, про що свідчить п. 1.5 договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий відповідачем. Розрахунок складається з вартості лоту та аукціонного збору, доставки суходолом та морем, брокерських послуг, вигрузки з порту, розмитнення, дилерських послуг, сертифікації.

Сторона позивача вважала, що відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості, як «Дилерські послуги», чим відповідач також ввів в оману ОСОБА_1 . За таких обставин, вказував, що цей правочин слід тлумачити, як надання послуг дилера.

Посилаючись на роз`яснення Верховного Суду України у листі № 62-97 від 03 квітня 1997 року заявив про застосування індексу інфляції з липня 2022 року по вересень 2022 року у сумі 5 065,04 грн, а також на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі №587/823/19 - про стягнення пені за 88 днів прострочки у розмірі 739 709,12 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 22 грудня 2022 року представник позивача направив на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним та необ`єктивним дослідженням в судовому засіданні матеріалів справи.

Зауважує, що відповідач викупу транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ОСОБА_1 не здійснював. Жодного доказу виконання пункту 1.5 Договору відповідачем не існує.

Зазначає, що оскільки відповідачем умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу у встановлений строк не виконані, майно не придбане та у власність позивача не передане, основний договір не укладений, оспорений правочин є припиненим, що не є перешкодою для визнання його недійсним.

Вказує, що введення споживача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та використання нечесної підприємницької практики є підставою для визнання договору недійсним.

Посилаючись на положення статті 625 ЦК України просить стягнути інфляційні втрати та пеню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Учасники справи у судове засідання повторно не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.Л., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не було встановлено порушення з боку відповідача вимог законів України «Про захист прав споживачів».

Будь-яких доказів того, що транспортний засіб, що є предметом спірного договору, не належить відповідачу і він не набув на нього права власності, суду не надано.

Зміст спірного договору не свідчить про будь-який дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Також не вбачається будь-яких умов, що завдавали б шкоди позивачці, як споживачу.

Позовні вимоги щодо стягнення авансу, інфляційних втрат та пені, з огляду на зміст позовної заяви, є похідними від вимог про визнання спірного договору недійсним, незважаючи на те, що недійсність правочину не обумовлює стягнення інфляційних втрат та пені, оскільки не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 16 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП -12634, предметом якого є зобов`язання укласти в майбутньому - до 30 червня 2022 року договір купівлі-продажу на належний відповідачу транспортний засіб Volkswagen Passat, 2014 року випуску з номером шасі НОМЕР_1 .

Згідно пункту 1.3 Договору відповідач гарантує, що на момент укладення основного договору транспортний засіб, визначений у п.п. 1.1 цього Договору, буде належати відповідачу та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що ОСОБА_1 стверджує, що володіє достатньою інформацією про транспортний засіб, його вартість, якісні та технічні характеристики.

У пункті 1.5 Договору вказано, що відповідач здійснив придбання транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з позивачем. ОСОБА_1 жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має.

З метою виконання умов цього договору відповідач забезпечує викуп з оплатою транспортного засобу на онлайн-аукціоні автомобілів, організовує його доставку, транспортне оброблення, митне оформлення та сертифікацію самостійно або через третіх осіб (пункт 1.6 Договору).

За змістом пунктів 2.1 - 2.4 Договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за погодженою договірною ціною (вартістю) у розмірі 280 192,85 грн, у тому числі ПДВ - 46 698,81 грн.

Сторони домовилися про такий порядок проведення розрахунків за цим договором:

ОСОБА_1 на умовах передоплати сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» на розрахунковий рахунок 280 192,85 грн, у тому числі ПДВ - 46 698,81 грн.

Порядок проведення розрахунків може бути змінений за взаємною домовленістю сторін за умови обов`язкової оплати ОСОБА_1 в день підписання цього договору відповідачу в якості завдатку більшої половини суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору після укладення основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України.

ОСОБА_1 набуває право власності на транспортний засіб з моменту виконання умови, вказаної в пункті 3.1 цього Договору.

Згідно пункту 4.1 Договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 16 лютого 2022 року, і діє до 30 червня 2022 року або до укладення основного договору.

У договорі визначені також заяви та гарантії; відповідальність сторін - передбачена чинним законодавством України (без конкретних обставин, крім обумовлення неукладення основного договору та неотриманням транспортного засобу, а також невідповідності транспортного засобу заявленим продавцем власником на аукціоні характеристикам та стану); форс-мажор.

17 лютого 2022 року позивач сплатила відповідачу 280 193 грн оплати за товар (автомобіль) (зг.рах. № НОМЕР_2 від 16.02.2022 у т.ч. ПДВ), що підтверджується відповідною квитанцією №146Т003N73.

Відповідно до положень частин першої - другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до норм статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частин першої - другої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Згідно з абзацем 1 частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Як визначено у частині другій, пункті 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За змістом частини п`ятої цієї статті у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Звертаючись до суду з позовом, сторона позивача посилалася на те, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12634 від 16 лютого 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг», є недійсним з огляду на те, що під час укладення цього договору відповідач ввів позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який позивач бажала придбати, а саме його наявності, належності відповідачу та поставки в майбутньому, а також спонукав дати згоду на здійснення правочину. У свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином.

У висновку щодо застосування норми права, викладеному у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17, зазначається, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У постанові від 08 червня 2016 року у справі №6-330цс16 Верховний Суд України, проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно з частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Відповідно до статті 230 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 12 ЦПК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обравши способом захисту своїх прав визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач у силу положення частини третьої статті 12 ЦПК України зобов`язана довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

За нормами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, жодних доказів того, що транспортний засіб, що є предметом спірного договору, не належить відповідачу і він не набув на нього права власності, суду не надано.

Твердження представника позивача, що умови спірного договору, передбачені у п.п. 1.2, 2.1, 2.3, містять жорсткий імперативний обов`язок споживача в день підписання договору оплатити вартість завдатку у розмірі повної вартості транспортного засобу, не відповідає дійсності, оскільки п. 2.4 цього договору передбачена можливість зміни порядку розрахунків із визначенням завдатку у розмірі більшої половини суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок.

Також не відповідають дійсності доводи сторони позивача щодо неконкретизованості обов`язку відповідача щодо строків придбання транспортного засобу та наслідків зволікання з виконанням такого обов`язку, оскільки сторонами визначено строк укладення основного договору та дії спірного договору - до 30 червня 2022 року або до укладення основного договору (п. 1.2, 4.1 договору), а також передбачено можливість продовження цього терміну за згодою сторін (п. 4.3 договору).

При цьому, у пункті 5.5 розділу 5 «Заяви та гарантії» договору зазначено, що сторони гарантують одна одній, що однаково розуміють значення і умови договору та його правові наслідки, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину.

Непомірність тривалості укладення основного договору (4 місяці) для позивача, про що зазначено у позові, жодним доказом не доведено. Зважаючи на звичайну ділову практику станом на час укладення спірного договору визначений у договорі строк є цілком виправданим, як для автомобілів, що придбаваються на аукціонах в США, так й тих, що реалізуються через дилерські центри (нові), про що обгрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Невиконання чи неналежне виконання договору самі по собі не є підставою для його недійсності.

Наведені у позовній заяві аргументи, що спірний договір слід тлумачити як надання послуг дилера через зміст п. 1.5 договору та те, що розрахунок вартості автомобіля складається із «вартості лоту+аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація», не доведені стороною позивача, оскільки докази того, що зазначені складові є елементами розрахунку вартості автомобіля, відсутні. При цьому, у п. 1.6 спірного договору йде мова про зобов`язання відповідача з метою виконання умов цього договору забезпечити викуп з оплатою транспортного засобу на онлайн-аукціоні автомобілів, організувати його доставку, транспортне оброблення, митне оформлення та сертифікацію. Отже ці дії не є елементами вартості автомобіля, а є умовами виконання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Таким чином, зважаючи на викладене, зміст спірного договору не свідчить про будь-який дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Також не вбачається будь-яких умов, що завдавали б шкоди позивачу, як споживачу.

Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, характер спірних правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання попереднього договору купівлі-продажу від 16 лютого 2022 року недійсним, з підстав, передбачених статтями 15 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки стороною позивача не доведено, що умови оспорюваного договору є несправедливими, чи відповідач не надав неповну інформацію щодо умов договору про зобов`язання укласти в майбутньому - до 30 червня 2022 року договір купівлі-продажу на належний відповідачу транспортний засіб Volkswagen Passat, 2014 року випуску з номером шасі НОМЕР_1 , які включали в себе і забезпечення викупу з оплатою транспортного засобу на онлайн-аукціоні автомобілів, організацію його доставки, транспортне оброблення, митне оформлення та сертифікацію.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного попереднього договору купівлі продажу, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Позовні вимоги про стягнення авансу, інфляційних витрат та пені є похідними від вимог про визнання спірного договору недійсним, незважаючи на те, що недійсність правочину не обумовлює стягнення інфляційних витрат та пені, оскільки не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Правова підстава стягнення з відповідача індексу інфляції за період з липня 2022 по вересень 2022 року у позові не вказана, також як і не обґрунтовано, які обставини недійсності (нікчемності) договору доводять момент виникнення у відповідача грошового зобов`язання та строк його прострочення.

При цьому, вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання сторона позивача не заявляла.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі №587/823/19 є безпідставними, оскільки предмет та підстави позову не є тотожними цій справі.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на зазначене, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний

суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «14» березня 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик