Провадження № 2/357/1051/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Ковадло М. С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Галич І.Л., ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Мисник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України», третя особа: Голова Правління Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» Єрмаков Сергій Олександрович про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що в серпні 2020 року наказом Голови Правління Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний Банк України» ОСОБА_1 прийнято на роботу та призначено на посаду начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки AT «Укрексімбанк». Наказом в.о. Голови Правління AT «Укрексімбанк» Єрмакова С.О. №1968-к від 12 листопада 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді і виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню даної роботи. Позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним та таким, що здійснено із грубим порушенням і не у відповідності вимогам чинного законодавства України. Вказує, що для звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України основним є виявлена, тобто невідома під час прийняття працівника на роботу, невідповідність займаній посаді чи виконуваній роботі. В той же час, підставою звільнення Позивача стало рішення Наглядової Ради AT «Укрексімбанк» від 12 листопада 2021 року та рішення Правління AT «Укрексімбанк» від 12 листопада 2021 року. В свою чергу, основним мотивом прийняття зазначених вище рішень органами управління відповідача є начебто порушення останнім вимог внутрішніх нормативних актів AT «Укрексімбанк», зокрема, Кодексу поведінки (етики) AT «Укрексімбанк» та своєї посадової інструкції, тобто фактично порушення трудової дисципліни. Звертає увагу, що для звільнення працівника за пунктом 2 статті 40 КЗпП важливо, щоб неналежне виконання працівником трудових обов`язків було результатом саме недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що свідчать про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов`язків.

Вказує, що в порушення частини 2 статті 40 КЗпП України не було запропоновано переведення на іншу роботу, не було запропоновано жодної вакансії, яка б відповідала його кваліфікації, спеціальності, досвіду трудової діяльності або стану здоров`я, що також свідчить про недотримання відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу вимог чинного законодавства, упереджене ставлення останнього до позивача та намагання в будь-який, в тому числі і неправомірний, спосіб звільнити ОСОБА_1 з роботи без належних та законних підстав.

Зазначає, що усупереч нормам Закону відповідачу не була надана згода чи незгода на звільнення позивача від профспілкової організації, яка діє в AT «Укрексімбанк».

Вказує, що такими діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях як через втрату засобів для існування та нормальних життєвих зв`язків, так і через життєві незручності, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та вимушеністю відстоювати свою позицію, направлену на відновлення його порушених прав, в судовому порядку, яку позивач оцінює у 200 000 гривень, проте остаточний розмір буде додатково встановлено за результатами проведення відповідної судової експертизи.

Посилаючись на викладене, просить суд скасувати наказ Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» №1968-к від 12 листопада 2021 року «Про звільнення» та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки AT «Укрексімбанк»; стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний Банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2021 року по день прийняття судового рішення; стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний Банк України» на користь ОСОБА_1 200 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; вирішити питання розподілу судових витрат.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу було розподілено на суддю Цукурова В.П.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року задоволено клопотання позивача та витребувано у Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України»: належним чином завірену копію наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки АТ «Укрексімбанк»; належним чином завірену копію Кодексу поведінки (етики) АТ «Укрексімбанк», затвердженого рішенням Наглядової ради АТ «Укрексімбанк» від 16.04.2021; належним чином завірену копію Посадової інструкції начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки АТ «Укрексімбанк» Осіпова О.Л.; належним чином завірену копію рішення Наглядової Ради АТ «Укрексімбанк» від 12.11.2021 року (протокол №88); належним чином завірені копії документів, що підтверджують членство ОСОБА_1 в профспілковій організації АТ «Укрексімбанк»; довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 , в тому числі середньоденну, обчислену відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, яка була виконана.

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року задоволено заяву про самовідвід та відведено суддю Цукурова В.П. від розгляду цивільної справи №357/15166/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний Банк України», третя особа - в.о. голови правління Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний Банк України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.01.2022 року, після задоволення самовідводу судді Цукурова В.П., головуючим визначено суддю Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б.І.

Ухвалою суду від 25 січня 2022 року вказану цивільну справу прийнято до провадження судді Кошеля Б.І.

Ухвалою суду від 15 березня 2022 року постановлено запитати виборний орган Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» у м. Києві згоду на розірвання трудового договору (звільнення) ОСОБА_1 з посади начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та зупинено провадження у справі.

21 червня 2022 року на виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла відповідь Голови первинної профспілкової організації ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» у м. Києві.

Ухвалою суду від 04 липня 2022 року поновлено провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

22 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Грицюк В.В. направив клопотання про витребування письмових та електронних доказів, в задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 08 серпня 2022 року судом було відмовлено.

22 липня 2022 року представник відповідача АТ «Укрексімбанк» - адвокат Галич І.Л. направила відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 під час інтерв`ю колишнього голови правління AT «Укрексімбанк» ОСОБА_4 не вжив належних заходів з метою запобігання вчинення дій, що мають ознаки перешкоджання законній журналістській діяльності. Вказані дії в подальшому стали підставою для початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001903 та кваліфіковані за частинами 1, 3 статті 171 КК України і частини 1 статті 126 КК України. Зазначені дії ОСОБА_1 суперечать Кодексу етики, Посадовій інструкції, Положеню про управління конфліктами інтересів, та свідчать про наявність фактичних обставин недостатності кваліфікації позивача.

Підставою для видачі Наказу для звільнення ОСОБА_1 стало, зокрема, рішення Наглядової ради АТ "Укрексімбанк" та рішення Правління АТ "Укрексімбанк" щодо схвалення його звільнення із займаної посади за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оформлене протоколом засідання Наглядової ради. Вищевказане рішення Наглядової ради АТ "Укрексімбанк" містить опис обставин та зібраних фактичних даних, які підтверджують недостатність кваліфікації позивача, а саме порушення його діями Кодексу етики та Посадової інструкції в частині дотримання етичних стандартів у роботі на посаді начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки.

Так, зазначене рішення Наглядової ради містить посилання на обставини виникнення спору між Банком та ОСОБА_1 , зокрема, щодо інцидентів, які мали місце в Головному офісі АТ "Укрексімбанк" 4 жовтня та 11 листопада 2021 року за участі ОСОБА_1 , під час яких він продемонстрував повну необізнаність та порушив норми Кодексу етики, Положення про управління конфліктами інтересів в АТ Укрексімбанк», а також положення власної Посадової інструкції, що полягало в незапобіганні перешкоджанню працівниками Банку діяльності журналістів. АТ "Укрексімбанк" переконане, що під час інциденту 4 жовтня 2021 року та 11 листопада 2021 року позивач діяв в умовах конфлікту інтересів, а саме, суперечності між своїми особистими інтересами (виконання незаконних вказівок керівництва (директора Департаменту банківської безпеки - ОСОБА_5 ) з метою самоствердження серед колективу, керуючись власного симпатією до свого керівництва) та посадовими і професійними обов`язками (щодо дотримання Кодексу етики, Посадової інструкції, Положення про управління конфліктами інтересів).

З огляду на вказане, Наглядова рада АТ "Укрексімбанк", виконуючи функції контролю за дотриманням етичних стандартів працівниками Банку, встановила недостатність кваліфікації ОСОБА_1 та рекомендувала Правлінню прийняти рішення про його звільнення з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Також зазначає, що Банк не запропонував ОСОБА_1 переведення на іншу роботу, так як останній не мав достатньої кваліфікації для роботи на жодній із вакантних посад в АТ "Укрексімбанк" через порушення його діями Кодексу етики та Посадової інструкції в частині дотримання етичних стандартів у роботі. Оскільки звільнення Позивача відбувалося на законних підставах, то і підстави для поновлення позивача на роботі та виплати йому компенсації за час вимушеного прогулу відсутні. Крім того, вважає, що позивач не надав доказів моральних страждань чи інших негативних явищ, незаконності дій або бездіяльності відповідача, причино-наслідкового зв`язку між ними, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню.

26 липня 2022 року представник відповідача АТ «Державний експортно - імпортний банк України» - адвокат Галич І.Л. подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, завданої приниженням ділової репутації, яку мотивувала тим, що дії ОСОБА_1 , які стали підставою для його звільнення, мали наслідком створення негативної оцінки діяльності банку у суспільстві, а також серед вищих посадових осіб держави і НБУ, що порушує недоторканність ділової репутації Банку та принижує її. А тому, представник відповідача вважає, що Банк має право на відшкодування завданої йому немайнової (моральної) шкоди, яку оцінює в розмірі 500 000 грн.

Ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року у прийнятті зустрічного позову Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, завданої приниженням ділової репутації, відмовлено. Зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

Не погодившись з ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року, АТ "Державний експортно-імпортний банк України" 28 липня 2022 року подано апеляційну скаргу.

08 серпня 2022 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Грицюк В.В. подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що підставою для звільнення позивача була недостатня кваліфікація останнього. Водночас, у відповідності до Закону України «Про професійний розвиток працівників» визначення відповідності професійних знань, умінь і навичок працівників встановленим законодавством вимогам і посадовим обов`язкам, проведення оцінки їх професійного рівня проводиться шляхом атестації, яка проводиться не раніше ніж один раз на три роки, а враховуючи, що згідно Наказу №400-к ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки 04.08.2020 року, то проведення відносно нього атестації могло б бути можливим не раніше 05.08.2023 року. Крім того, згідно Закону, інформація про проведення атестації доводиться до відома працівників не пізніше ніж за два місяці до її проведення, однак, як вбачається із фактичних даних, то такого рішення АТ «Укрексімбанк» не існує, жодного письмового повідомлення ОСОБА_1 про проведення відносно нього атестації роботодавцем не надавалось. Натомість, виходячи із заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, підставою невідповідності посадовій інструкції є невиконання, на думку відповідача, ОСОБА_1 положень Кодексу етики, який не має жодного відношення до виявлення достатності кваліфікації позивача займаній ним посаді.

Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року провадження по зазначеній справі зупинено на час розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», поданої на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 26 липня 2022 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.09.2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишено без задоволення, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 26 липня 2022 року залишено без змін.

15 серпня 2022 року представник відповідача АТ «Державний експортно - імпортний банк України» - адвокат Галич І.Л. направила заперечення на відповідь на відзив, в яких вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не спростовують викладену у відзиві правову позицію Банку.

15 серпня 2022 року третя особа Голова правління АТ «Укрексімбанк» Єрмаков С.О. направив на адресу суду пояснення третьої особи, в яких проти задоволення позову заперечував та зазначив, що посадові обов`язки ОСОБА_1 передбачали дотримання вимог етичних стандартів АТ «Укрексімбанк» та недопущення неприйнятної поведінки. Так, ОСОБА_1 був прийняти на посаду начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки банку 04 серпня 2020 року. Згідно посадової інструкції позивача, окрім посадової інструкції та чинного законодавства України ОСОБА_1 у своїй роботі має керуватися внутрішніми нормативними та розпорядчими документами банку, що регулюють діяльність, яка належить до завдань і обов`язків працівників, зокрема Кодексом поведінки (етики) АТ «Укрексімбанк», що затверджений рішенням Наглядової ради АТ «Укрексімбанк» 16.04.2021 року. Передумовою для звільнення ОСОБА_1 стали події, які мали місце 04 жовтня 2021 року під час інтерв`ю колишнього голови Правління банку ОСОБА_4 виданню «Радіо Свобода» та 12 листопада 2021 року в головному офісі банку під час допущення колишнього директора Департаменту банківської безпеки банку ОСОБА_5 до роботи банку, одним із учасників яких був ОСОБА_1 . Крім цього, під час інциденту в жовтні 2021 року ОСОБА_1 разом з іншими працівниками, вчинив дії, які мають ознаки перешкоджання законній журналістській діяльності,та які в подальшому стали підставою для досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001903 та кваліфіковані за частинами 1, 3 статті 171 КК України і частини 1 статті 126 КК України, де ОСОБА_1 має статус обвинуваченого. На думку третьої особи, така поведінка ОСОБА_1 суперечила його посадовій інструкції, вимогам Кодексу етики й положенню про управління конфліктами інтересів банку, що безумовно підтверджує недостатність кваліфікації позивача для належного виконання ним трудових обов`язків та в результаті тягне за собою дисциплінарну відповідальність згідно п.4.2 посадової інструкції.

Окрім того, вказує, що згідно Положення про Наглядову раду АТ «Укексімбанк» саме Наглядову раду наділено повноваженнями контролю щодо виконання працівниками Банку вимог Кодексу етики. А тому, саме Наглядова рада Бунку, діючи в межах наданих їй повноважень встановила недостатність кваліфікації ОСОБА_1 та рекомендувала Правлінню прийняти рішення про його звільнення з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На виконання рішення Наглядової ради Банку та рішення Правління банку щодо схвалення звільнення ОСОБА_1 було видано наказ про його звільнення з 12 листопада 2021 року. Повний розрахунок з позивачем відбувся 12 листопада 2021 року шляхом безготівкового перерахування належних йому до виплати коштів при звільненні. Таким чином, вважає, що припинення трудових відносин з позивачем відбулося згідно вимог чинного законодавства, а тому підстави для його поновлення на посаді відсутні.

Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року поновлено провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року зупинено провадження у даній справі на час вирішення по суті заяв представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відвід судді Кошель Б. І.

16 листопада 2022 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бебешко М.М. відмовив в задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відвід судді Кошель Б. І. від 12 серпня 2022 року, за відсутністю підстав для відводу.

17 листопада 2022 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О.Я. відмовила в задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відвід судді Кошель Б. І. від 17 серпня 2022 року, за відсутністю підстав для відводу.

18 листопада 2022 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О.І. відмовив в задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відвід судді Кошель Б. І. від 23 серпня 2022 року, за відсутністю підстав для відводу.

Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року поновлено провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

24 листопада 2022 року надійшов запит Київського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року про витребування з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу №357/15166/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України», третя особа: В.о. Голови Правління Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» Єрмаков Сергій Олександрович про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з надходженням до Київського апеляційного суду заяви про ухвалення додаткового судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року.

Ухвалою суду від 25 листопада 2022 року провадження у даній справі зупинено до повернення метеріалів цивільної справи №357/15166/21 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року заяву Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», подану адвокатом Галич І.Л. про ухвалення додаткового рішення, залишено без розгляду та застосовано до представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» Галич Ірини Леонідівни захід процесуального примусу попередження.

Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року поновлено провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

28 лютого 2023 року представник відповідача АТ «Державний експортно - імпортний банк України» - адвокат Галич І.Л. подала клопотання про витребування у судді Голосіївського районного суду міста Києва Дідик М.В. належним чином оформлену копію вироку у кримінальній справі №752/26562/21 від 14.09.2022 року, який не набрав законної сили. В задоволенні вказаного клопотання протокольною ухвалою суду від 28 лютого 2023 року було відмовлено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Грицюк В.В. позов підтримали, просили задовольнити та надали пояснення аналогічні викладеним у процесуальних заявах.

Представники відповідача АТ «Укрексімбанк» - адвокати Галич І.Л. та Левицький Є.В. позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні та надали пояснення аналогічні викладеним у своїх процесуальних заявах.

Представник третьої особи Голови Правління АТ «Укрексімбанк» ОСОБА_6 адвокат Мисник Н.В. заперечувала проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Стаття 15 Цивільного кодексу України та частина перша статті 4 ЦПК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція).

Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 наказом Голови Правління Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» Мецгер Є.В. від 04.08.2020 № 400-к, був прийнятий на посаду начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки /том 3 а.с. 128/.

Наказом в.о. Голови Правління Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» Єрмакова С.О. від 12 листопада 2021 року №1968-к «Про звільнення» ОСОБА_1 , начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки, звільнено 12 листопада 2021 року, за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді і виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню даної роботи / том 1 а.с. 22/

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках:

- виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

За змістом зазначеної норми права підставами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі є недостатня кваліфікація або стан здоров`я, які перешкоджають виконанню такої роботи, а також недопущення (заборона) до посади (роботи) у разі відсутності відповідного документу на право її виконання.

Недостатня кваліфікація може виражатись у відсутності знань та навичок, що виключають можливість належного виконання трудових обов`язків на конкретній посаді (роботі).

Недоліки у роботі, обумовлені винним невиконанням трудових обов`язків, не можуть стати приводом для звільнення з підстав невідповідності працівника займаній посаді (виконуваній роботі) або стану здоров`я, оскільки зазначена норма закону передбачає його звільнення внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків з причин, які не залежать від нього і не можуть бути поставлені йому в провину.

У тих випадках, коли для виконання певної роботи закон передбачає наявність у особи документу, що підтверджує її право на виконання певних функцій, відсутність такого документу є безсумнівною підставою для звільнення працівника з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Стан здоров`я може бути причиною звільнення працівника у разі стійкого зниження працездатності, що перешкоджає виконанню ним трудових обов`язків, протипоказань для виконання трудових обов`язків за станом здоров`я та небезпечність виконання працівником таких обов`язків, що може бути небезпечно для інших осіб.

Характерною особливістю звільнення за нормами трудового права, а саме: з підстав п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України - внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, є невиконання працівником трудових обов`язків з причин незалежних від нього, які не можуть бути поставлені йому в провину.

У той же час, порушення трудової дисципліни (дисциплінарний проступок) це протиправне, винне невиконання або неналежне виконання працівником його трудових обов`язків.

Невиконання працівником трудових обов`язків є порушенням трудової дисципліни лише у випадку, якщо він діяв винно, тобто умисно або за необережністю.

Однак, невиконання працівником трудових обов`язків, з причин незалежних від нього, не може розглядатись як порушення трудової дисципліни, оскільки немає вини працівника при їх невиконанні.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для видачі Наказу в.о. Голови Правління Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» Єрмакова С.О. від 12 листопада 2021 року №1968-к «Про звільнення» для звільнення ОСОБА_1 стало, зокрема, рішення Наглядової ради АТ "Укрексімбанк", оформлене протоколом №25 засідання Наглядової ради АТ «Укрексімбанк» від 12 листопада 2021 року та рішення Правління АТ "Укрексімбанк" щодо схвалення його звільнення із займаної посади за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оформлене протоколом позачергового засідання Правління акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 12 листопада 2021 року №88 / том 2 а.с. 128-136/.

Відповідно до вищевказаного рішення Наглядової ради АТ "Укрексімбанк" , члени комісії дійшли висновку про недостатність кваліфікації позивача, а саме порушення його діями Кодексу етики та Посадової інструкції в частині дотримання етичних стандартів у роботі на посаді начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки, що полягало в не запобіганні перешкоджанню працівниками Банку діяльності журналістів, а саме: невжитті належних заходів з метою запобігання очевидно протиправному перешкоджанні працівниками Банку діяльності журналістів під час інциденту від 4 жовтня 2021 року, а саме: вилучення працівниками Банку у журналістів камер та накопичувачів інформації з метою знищення, власне знищення (видалення) відео-інформації, застосування фізичної сили до журналістів під час вилучення камер, перешкоджання журналістам покинути кабінет колишнього Голови Правління Банку; безпосередній участі у плануванні та підготовці інциденту 11 листопада 2021 року; або щонайменше невжитті належних заходів з метою запобігання вчинення інциденту 11 листопада, а також його зйомки працівниками Банку та передачі третім особам відеозаписів такого інциденту. Вказані дії в подальшому стали підставою для початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001903 та кваліфіковані за ч.ч. 1, 3 ст. 171 КК України

Отже, у даному випадку, позивач фактично звільнений з роботи у зв`язку з виявленням невідповідності займаної роботі, за вчинення кримінального проступку, що не охоплюється нормами трудового права, в тому числі диспозицією п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яка передбачає звільнення з роботи за неналежне виконання трудових обов`язків з причин, що не залежать від працівника та не можуть бути поставлені йому в вину.

А тому, суд дійшов висновку, що правових підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у відповідача не було.

Звільнення з підстав п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із невідповідності виконуваній роботі може бути здійснено, лише за невиконання трудових обов`язків, з причин незалежних від працівника, які не можуть бути поставлені йому в вину.

Такі дії не можуть розглядатися як порушення трудової дисципліни.

Оскільки порушення трудової дисципліни є дисциплінарним проступком, звільнення працівника з роботи може бути здійснено лише за протиправні та винні дії або бездіяльність.

Вчинення кримінального проступку, не може бути приводом звільнення за нормами п. 2 ч. 1 ст.40 КЗпП України - у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, через те, що за цією нормою трудового права звільнення працівника здійснюються за відсутності вини в діях або бездіяльності з причин незалежних від нього.

Суд звертає увагу, що трудове законодавство, поряд з дотриманням інших вимог, дозволяє застосовувати для звільнення працівника п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України лише у разі, якщо невідповідність працівника займаній посаді виявлена внаслідок "недостатньої кваліфікації або стану здоров`я".

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17 щодо застосування пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України зазначено, "якщо роботодавець, на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом. Виявленою невідповідністю у такому разі може бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію".

Як слідує з п.6 посадової інструкції начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки, яка затверджена Директором Департаменту банківської безпеки АТ «Укрексімбанк» 04 жовтня 2021 року, кваліфікаційними вимогами до зайняття посади начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки є наявність у нього вищої освіти (магістр, спеціаліст), а також досвід роботи в банівських або фінансових установах, структурах безпеки, правоохоронних органах не менше трьох років, у тому числі на керівних посадах не менше 2-х років. /том 2 а.с. 64-73/

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 через недостатню кваліфікацію неналежним чином виконував покладені нього трудові обов`язки.

Судом не встановлено факту неналежного виконання трудових обов`язків позивачем внаслідок недостатньої кваліфікації. На момент прийняття ОСОБА_1 на посаду начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки в серпні 2020 року, відповідачу було відомо про кваліфікацію позивача, у зв`язку з чим останній був прийнятий на роботу. Це є основна робота позивача, іншої роботи на умовах сумісництва чи суміщення він не виконував. Тож звільнення з цієї посади є позбавленням позивача можливості заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Також, суд звертає увагу і на те, що згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У ході розгляду справи позивач ствердив, що на час звільнення його із займаної посади відповідачем було позбавлено його права перевестися на іншу посаду.

Представники відповідача в своїх поясненнях вказали, що наявні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування, Банк не міг запропонувати ОСОБА_1 , оскільки позивач не мав достатньої кваліфікації для роботи на жодній із вакантних посад в АТ "Укрексімбанк" через порушення його діями Кодексу етики та Посадової інструкції в частині дотримання етичних стандартів у роботі.

Також, відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами), розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

В ході розгляду справи суд 15.03.2022 року звертався до Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» у м. Києві із запитом про надання згоди (відмову в наданні згоди), з додержанням вимог ст. 43 КЗпП України, на розірвання трудового договору (звільнення) ОСОБА_1 з посади начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

21.06.2022 від Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» у м. Києві було надано суду витяг з протоколу №13-22 від 10 червня 2022 року засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» у м. Києві , згідно якого ухвалено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення питання законності звільнення позивача та інші доводи з боку відповідача не спростовують наведений висновок суду.

З огляду на викладене вище суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, наданими сторонами, дійшов висновку про те, що відповідачем як роботодавцем не доведено законності підстав звільнення позивача з посади начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачем затягувався розгляд справи, натомість має місце штучне, умисне затягування розгляду справи стороною відповідача, зокрема шляхом неодноразових звернень до суду апеляційної інстанції із апеляційними скаргами та заявами, які мають вочевидь штучний характер, що встановлено в ухвалі Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, в якій колегія суддів дійшла висновку, що такі дії спрямовані не на реальний захист прав довіреної особи, а використання положень процесуального законодавства з метою затягування розгляду справи, що свідчить про зловживання процесуальними права, а тому відсутні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки чинним законодавством, зокрема статтею 235 КЗпП України, не передбачено будь-яке зменшення середнього заробітку.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 , виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача Акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2021 року до часу набрання законної сили судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року..

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає, що частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Таким чином, оскільки права позивача у сфері трудових відносин були порушені, то він має право на відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, звільнення позивача супроводжувалось негативними публікаціями у засобах масової інформації, до яких мали доступ необмежене коло осіб, зокрема у виданні «Українська правда», «Фінансовий клуб», BBC NEWS Україна, офіційний веб-сайт відповідача, публікаціями у соціальних мережах, що може мати негативний вплив на працевлаштування позивача вподальшому, враховуючи його вагомий стаж роботи на керівних посадах.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення його права, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення до суду за захистом порушеного права, тривалістю розгляду справи, з урахуванням принципу розумності та справедливості суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 100 000,00 грн.

За змістом ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Разом з тим, як встановлено положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 908 грн. 00 коп, то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню з відповідача саме в зазначеному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40, 147-149, 184, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 16,23 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 259, 268, 273, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» (адреса: вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150, Ідентифікаційний код 00032112), третя особа: Голова Правління Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» Єрмаков Сергій Олександрович (адреса: вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Скасувати наказ Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» №1968-к від 12.11.2021 року «Про звільнення» та поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки, цивільного захисту та охорони Департаменту банківської безпеки АТ «Укрексімбанк».

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» (адреса: вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150, Ідентифікаційний код 00032112) виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2021 року до часу набрання законної сили судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» (адреса: вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150, Ідентифікаційний код 00032112) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» (адреса: вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150, Ідентифікаційний код 00032112) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по справі в розмірі 2 908 грн. 00 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 березня 2023 року.

Суддя Б. І. Кошель