КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Романюком Іваном Миколайовичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені та захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів (а.с. 1-8).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2021 позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені на захист прав споживача, визнано неподаним та повернуто заявнику (а.с. 21).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем не є відносинами зі споживчого кредитування, а відтак застосування у даному випадку норм Закону України «Про споживче кредитування», є помилковим та не відповідає суті правовідносин.

Крім того, стягнення пені у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день є мірою відповідальності, яка передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за невиконання банком своїх зобов`язань перед споживачем послуги, а не способом відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, як це помилково зазначає суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Відповідно, у даному випадку позовна заява подана у зв`язку із порушенням прав позивача як споживача фінансових послуг, відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак наявні підстави для звільнення від сплати судового збору.

Відзиву від учасників справи не надходило.

Справу розглянуто в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 3 ст. 185 ЦПК України, виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки, які були зазначені в ухвалі суду, а саме не сплачено судовий збір у визначеному законом розмірі.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів.

Даний позов обґрунтовувався тим, що 18.09.2013 між позивачем та банком було оформлено анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та укладено договір банківського рахунку.

На валютному картковому рахунку позивача за № НОМЕР_1 , який було відкрито згідно вищезазначеного договору банківського вкладу, було розміщено депозитні кошти. В подальшому, депозитні кошти було списано банком без відома позивача. На підставі судового рішення, було зобов`язано банк повернути позивачу депозитні кошти. Судове рішення, на даний час, не виконано в повному обсязі.

Тобто, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли в результаті укладення договору банківського рахунку та розміщення позивачем грошових коштів на валютному картковому рахунку позивача за № НОМЕР_1 , який було відкрито згідно договору банківського рахунку.

Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті.

Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать, зокрема, відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів.

Відповідно до ст. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідно фінансовими послугами, зокрема, є банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що особа, яка відкриває рахунок у банку є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем. Відповідно до правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав як споживач фінансових послуг АТ «КБ «Приватбанк», на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», про що позивачем було зазначено у заяві про усунення недоліків, які судом першої інстанції було залишено поза увагою, тому позиція суду першої щодо невиконання заявником вимог ухвали від 28.10.2021 не ґрунтується на вимогах статей 175 - 177 ЦПК України.

Окрім зазначеного, відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

За таких обставин, форма і зміст позовної заяви, враховуючи суть позовних вимог та правовідносини між сторонами, відповідали вимогам ст. 175 ЦПК України, що являлось підставою для відкриття провадження у справі згідно положень ст. 187 ЦПК України. Відповідно, повернення позовної заяви, з підстав не усунення недоліків позовної заяви, а саме несплати судового збору позбавило ОСОБА_1 , як споживача послуг, права на доступ до правосуддя.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу постановлена суддею передчасно, тому на підставі ст. 379 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Романюком Іваном Миколайовичем, який діє на підставі договору, задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені та захист прав споживача скасувати, асправу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова