Провадження № 2/161/864/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2023 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді Філюк Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2003 року. Відповідно до рішення Луцької міської ради від 30.06.2016 року №10/2 з 01.07.2016 року АДРЕСА_2 . У спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , якого відповідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 1996 року виселено з квартири АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що з часу оформлення права власності на квартиру відповідач не проживав у спірній квартирі та зараз не проживає, про місце знаходження відповідача позивачу нічого не відомо.
Звернення до суду з цим позовом зумовлено тим, що факт реєстрації відповідача в належній їй квартирі впливає на обсяг прав власника майна, зокрема, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються за відповідача, чим об`єктивно порушуються її права, оскільки вона несе ці витрати самостійно.
З огляду на наведене позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
Ухвалою від 02 січня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Станом на 22 лютого 2023 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.
22 лютого 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення судового оголошення на офіційному сайті Луцького міськрайонного суду Волинської області.
Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.
Суд з матеріалів справи встановив, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2003 року (а.с.11).
Відповідно до рішення Луцької міської ради від 30.06.2016 року №10/2 з 01.07.2016 року вул. Московську перейменовано на вул. В`ячеслава Хурсенка (а.с.26).
Згідно з довідкою про склад зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 28.11.2022 року зареєстровані: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).
Також, згідно інформації з Реєстру Луцької міської територіальної громади від 17 січня 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , з 21.11.1998 року по теперішній час зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33).
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Луцького міськорайонного суду Волинської області від 02 вересня 1996 року ухвалено неповнолітнього ОСОБА_3 виселити з квартири АДРЕСА_1 (а.с.8,9).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не належать до родини позивача, не є його родичем, не визнаний членом її сім`ї, ніколи постійно з нею не проживав і не вів спільне господарство.
Квартира була передана їй у користування на підставі ордера на житлове приміщення,та в подальшому після проведення процедури визначеної законодавством, вона оформила право власності на дану квартиру, однак в спірній квартирі залишився зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 .
Аналіз ст.391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Практика Верховного Суду України при розгляді судами позову власника про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та виселення зводится до того, що відповідно до ст. 391 ЦК України новий власник квартири через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні своїм майном.
Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
З огляду на викладене, суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, в частині визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою, оскільки реєстрація відповідача в квартирі за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позивач, серед іншого, просить суд примусово зняти відповідача з реєстрації місця проживання. Однак, позов пред`явлено до відповідача ОСОБА_2 , а не до органу, вповноваженого здійснювати зняття особи з реєстраційного обліку.
Разом з цим, суд роз`яснює позивачу, що зняття особи з реєстрації місця проживання є одним із наслідків визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже вимога позову про примусове зняття відповідача з реєстрації місця проживання є передчасною, у зв`язку з чим позов у цій частині вимог не підлягає задоволенню.
З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; паспорт серії НОМЕР_2 ).

Дата складення повного тексту заочного рішення 27 лютого 2023 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т. М. Філюк