Справа № 211/2832/19
Провадження № 2/201/320/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Дерновського М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави в особі Державної казначейської служби, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Довгинцівського районного суду м. Крий Ріг Дніпропетровської області із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди (т.1 а.с. 1-8).

Ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с. 39)

18 липня 2019 року ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т. 1 а.с.47).

05 серпня 2019 року ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу направлено для розгляду до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т. 1 а.с. 51-52).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 09 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с. 57).

Ухвалою судді від 06 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди т. 1 (а.с. 58-59)

В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням їх збільшень позивач зазначив, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року у справі № 214/8979/15-ц встановлено, що відповідно до матеріалів кримінального провадження (які були оглянуті в судовому засіданні) по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. ст. 190 ч. 2 ст. 358 ч. 1 ч. 3 КК України відкрита кримінальна справа № 58069329 яка в подальшому була внесена до ЄДРДР за № 0000895.

Кримінальна справа відносно ОСОБА_2 була порушена 26 травня 2008 року слідчим прокуратури м. Кривого Рогу за ст. 190 КК України та в той же день була об`єднана в одне провадження з кримінальною справою № 58079308 по звинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

26 травня 2006 року ОСОБА_2 висунете обвинувачення за ст. 190 КК України.

26 квітня 2006 року ОСОБА_2 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 10 діб.

06 травня 2006 року ОСОБА_2 обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

06 червня 2008 року кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передано для розгляду по суті до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу де кримінальна справа була об`єднана в одне провадження з кримінальною справою по звинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

30 травня 2016 року слідчим Слідчого відділу Криворізьського ВП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрите на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення за ст. 190 КК України.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року встановлено, що кримінальну справу відносно ОСОБА_3 було порушено 30 березня 2006 року , а відтак 11 січня 2007 року кримінальну справу було порушено саме за фактом заволодіння ОСОБА_2 майном що належало ОСОБА_9 .

Позивача неодноразово викликали до правоохоронних органів та допитували, здійснюючи фізичний, психологічний тиск. Як згодом з`ясувалося вищезазначені дії проводились в рамках кримінальної справи № 58079308 порушеної прокуратурою м. Кривого Рогу 11 січня 2007 року, до затримання ОСОБА_2 (до 16 травня 2008 року), а відтак кримінальне переслідування ОСОБА_2 фактично почалось з дати порушення кримінальної справи № 58079308, а саме з 11 січня 2007 року, а отже фактичне перебування позивача під кримінальним переслідуванням розпочалося з початку порушення кримінальної справи № 58079308 тобто з 11 січня 2007 року по 30 травня 2016 рік , тобто 9 років 4 місяці 19 днів.

Тому позивач пославшись на норми ст. 1176 ЦК України з урахуванням збільшення позовних вимог просив суд: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої позивачу незаконним діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду при притягненні позивача ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст. 190КК України в розмірі 183, 55 мінімальних заробітних плат встановлених законодавством на дату відшкодування. Станом на 14 липня 2022 року розмір моральної шкоди завданої позивачу складає 1 809 600 грн. (т. 1 а.с. 1-8, т. 2 а.с. 22-27, 88-99).

17 жовтня 2019 року на адресу суду представником прокуратури Дніпропетровської області надано відзив на позовну заяву в якій останній заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Так, 26 травня 2008 року прокуратурою м. Кривого Рогу порушено кримінальну справу № 58079308/1 відносно ОСОБА_2 за ознаками складу злочинів передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, яка того ж дня була об`єднана з кримінальною справою № 58079308 та в подальшому об`єднана з кримінальною справою № 58069329

16 травня 2008 року ОСОБА_2 було затримано в порядку ст. 115 КПК України (в редакції 1960 року)

26 травня 2008 року ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд

Постановою слідчого від 26 травня 2008 року ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 190, ч. 2 , 3 ст. 358 ч. 2 ст. 209 КК України

В частині раніше пред`явленого обвинувачення ОСОБА_2 за ознаками ч. 2 ст. 209 КК України 27 березня 2012 року слідчим винесено постанову про закриття кримінальної справи у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Склад злочину що інкримінований ОСОБА_2 перекваліфікований з ч. 1 ст. 358 КК України 27 березня 2012 року на ч. 1 ст. 358 КК України.

Заступником прокурора м. Кривого Рогу 30 березня 20102 року у даній кримінальні справі затверджено обвинувальний висновок і кримінальна справа № 58069329 відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 направлено до Центарльно - Міського районного суду м. Кривого Рогу для розгляду по суті.

Постановою Центарльно - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2014 року залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 24 червня 2014 року кримінальну справу 58069329 повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування.

За даним фактом СВ Криворізького відділу ГУНП в Дніпропетровській області 08 жовтня 2014 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000895.

За результатами досудового розслідування 29 грудня 2014 року слідчим СВ Криворізьського ВП ГКНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України

Постановою першого заступника Криворізької місцевої прокуратури № 3 Рижкова О.В. 20 квітня 2016 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано, а 30 травня 2016 року за результатами досудового розслідування слідчим СВ Криворізьким ВП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Просили суд при визначенні розміру компенсації моральної шкоди керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити для її збагачення.

З матеріалів справи вбачається що позивач перебував під кримінальним переслідуванням у період з 26 травня 2008 року (дата порушення кримінальної справи) до 29 грудня 2014 року (дата закриття кримінального провадження ), а також у період з 30 квітня 2016 року по 30 травня 2016 року (у період між скасуванням постанови про закриття кримінального провадження та остаточного його закриття ), тобто повних 80 місяців .

Проте позивачем безпідставно обраховано увесь період перебування під кримінальним провадженням з 26 травня 2008 року по 30 травня 2016 рок без врахування періоду коли кримінальне провадження було закрито (т. 1 а.с.71-75).

04 грудня 2019 року на адресу суду від представника Державної казначейської служби надійшов відзив в якому останній вважали позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню (т. 1 а.с. 135-138).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

06 листопада 2019 року ухвалою суду у справі призначено проведення судово-психологічної експертизи. На вирішення експерта поставити такі питання:1) Чи спричинені ОСОБА_2 страждання (моральна шкода) за умов застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд, неможливістю працевлаштування ОСОБА_2 за здобутою спеціальністю у зв`язку з кримінальним переслідуванням, неможливістю ОСОБА_2 в повній мірі приділяти увагу (догляду, піклування та спілкування) донці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час кримінального переслідування, неможливості надання допомоги дружині ОСОБА_12 , спрямованої на сприяння проведення оперативного хірургічного втручання, післяопераційного догляду, реабілітаційних заходів та в подальшому догляді за дружиною ОСОБА_12 , інвалідом І групи, потребуючої постійного догляду під час кримінального переслідування ОСОБА_2 , застосування завдання психологічного тиску на позивача, що досліджуються у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду? 2. Якщо позивачу ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?. Провадження у справі зупинено (т. 1 а.с.83-86).

19 червня 2020 року після надходження повідомлення з Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз про залишення ухвали суду від 06 листопада 2019 року без виконання провадження у цивільній справі було поновлено (т. 1 а.с. 168).

Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року у справі призначено проведення судово-психологічної експертизи. На вирішення експерта поставити такі питання: Чи спричинені ОСОБА_2 страждання (моральна шкода) за умов застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд, неможливістю працевлаштування ОСОБА_2 за здобутою спеціальністю у зв`язку з кримінальним переслідуванням, неможливістю ОСОБА_2 в повній мірі приділяти увагу (догляду, піклування та спілкування) донці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час кримінального переслідування, неможливості надання допомоги дружині ОСОБА_12 , спрямованої на сприяння проведення оперативного хірургічного втручання, післяопераційного догляду, реабілітаційних заходів та в подальшому догляді за дружиною ОСОБА_12 , інвалідом І групи, потребуючої постійного догляду під час кримінального переслідування ОСОБА_2 , застосування завдання психологічного тиску на позивача, що досліджуються у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду? 2)Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для позивача ОСОБА_2 ,? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_2 , страждання (моральна шкода)? 3)Якщо позивачу ОСОБА_2 , завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)? Витребувати з Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області кримінальне провадження щодо притягнення ОСОБА_2 , до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України, яке направити до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та яке повинно бути повернуто після проведення експертизи. Провадження у справі на період проведення експертизи зупинити (т. 1 а.с 194-195).

23 лютого 2021 року Дніпропетровським науково - дослідним інститутом судових експертиз надано висновок експерта № 4585-20 відповідно до якого по питанню 1- 2 ситуація яка досліджується за справою: кримінальне переслідування з 28 травня 2008 року по 29 грудня 2014 року, 30 травня 2016 року (згідно постанови про закриття кримінального провадження) яке унеможливило працевлаштування за здобутою спеціальністю, та створило перешкоди у догляді та піклуванні за дружиною ОСОБА_12 та донькою ОСОБА_11 є психотравмувальною для позивача ОСОБА_2 за умов ситуації притягнення до кримінальної відповідальності та її наслідків ОСОБА_2 завдані моральні страждання, які з огляду на їх інтенсивність та тривалість, широкий діапазон деструктивного впливу на основні сфери життєдіяльності підекспертного , є суттєвими. По 3 питанню : суттєві моральні страждання, заподіянні ОСОБА_2 , є психологічною підставою для правового вирішення питання про відшкодування йому моральної шкоди. В разі встановлення судом факту заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди, орієнтований розмір її відшкодування , визначений за результатами даного дослідження в межах наданих матеріалів становить: по критерію «Незаконне взяття під варту або тримання під варту» - 1,15 мінімальних заробітних плат; по критерію «Інше незаконне обмеження волі», за умов якщо запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд застосовувався до ОСОБА_2 з 28 серпня 2008 року по 29 грудня 2014 року (79 місяців) - 71,1 мінімальних заробітних плат; по критерію «Притягнення невинного до кримінальної відповідальності» - 45 мінімальних заробітних плат (т. 1 а.с.216-224)

24 березня 2021 року ухвалою суду провадження у справі поновлено (т. 1 а.с. 225).

Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів (т. 2 а.с. 72-73).

31 травня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 81-82).

Позивач в судове засідання не з`явився від його представника 16 лютого2023 року надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом

11 січня 2007 року прокуратурою м. Кривого Рогу порушено кримінальну справу № 58079308 за фактом заволодіння майном громадян ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_17 за ознаками передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України (т. 1 а.с. 95 постанова Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу)

16 травня 2008 року ОСОБА_2 було затримано в порядку ст. 115 КПК України (в редакції 1960 року) (т. 1 а.с. 91-92).

19 травня 2008 року старший слідчий прокуратури м. Кривого Рогу звернувся з поданням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу підозрюваному ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 58079308 порушеного за ознаками злочину передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України (т. 1 а.с. 93-94).

19 травня 2008 року постановою Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу продовжено строк затримання у кримінальному провадженні № 58079308 підозрюваного ОСОБА_2 до десяти діб (т. 1 а.с.95-96)

26 травня 2008 року постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 ч. 2 ст. 209 КК України та присвоєно № 58079308/1 (т. 1 а.с.97-98).

В той же день 26 травня 2008 року кримінальні справи № 58079308 та № 58079308/1 постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було об`єднано в одне провадження та присвоєно порядковий номер № 58079308 (т. 1 а.с.99).

26 травня 2008 року старший слідчий прокуратури м. Кривого Рогу звернувся з поданням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу обвинуваченому ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 58079308 порушеного за ознаками злочину передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України (т. 1 а.с.100-102).

Постановою Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2008 року обвинуваченому ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т. 1 а.с. 103-106).

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2008 року ОСОБА_2 притягнуто в якості обвинуваченого по кримінальному провадженню № 58079308 та пред`явлено обвинувачення за ст 190 ч. 2, ст 358 ч. 2, ст 358 ч. 3, ст 209 ч. 2 КК України (т. 1 а.с. 107-109)

В частині раніше пред`явленого обвинувачення ОСОБА_2 за ознаками ч. 2 ст. 209 КК України, 27 березня 2012 року слідчим винесено постанову про закриття кримінальної справи у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Склад злочину що інкримінований ОСОБА_2 перекваліфікований з ч. 1 ст. 358 КК України 27 березня 2012 року на ч. 1 ст. 358 КК України.

27 березня 2012 року Постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області притягнуто в якості обвинуваченого по кримінальній справі № 58069329 ОСОБА_2 та пред`явлено йому обвинувачення в скоєнні злочинів передбачених ст ст 190 ч. 2, 358 ч. 1, 358 ч. 3 КК України (т. 1 а.с. 110-111 )

Заступником прокурора м. Кривого Рогу 30 березня 20102 року у даній кримінальні справі затверджено обвинувальний висновок та кримінальна справа № 58069329 відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 направлено до Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу для розгляду по суті.

Постановою Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2014 року залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 24 червня 2014 року кримінальну справу 58069329 повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування.

За даним фактом СВ Криворізького відділу ГУНП в Дніпропетровській області 08 жовтня 2014 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000895.

29 грудня 2014 року слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за № 0000895 від 08 жовтня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 116-119).

Постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 20 квітня 2016 року постанову слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження № 0000895 від 29 грудня 2014 року скасовано матеріали кримінального провадження направлено до СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування (т. 1 а.с.120-121).

30 травня 2016 року постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області закрито кримінальне провадження № 0000895 відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1, 3 ст. 358 КК України , у зв`язку з відсутністю складу зазначених кримінальних правопорушень (т. 1 а.с. 123-127).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частина перша статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень цих норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 2 Конституції України як Основного Закону України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Положеннями статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкода, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного вище Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду, а також у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У частинах 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкода, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Необхідно звернути увагу, що відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що відшкодування, відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що внаслідок безпідставного притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності він незаконно знаходився під слідством протягом 97 місяців, в період з 16 травня 2008 року (дата затримання позивача) до 30 травня 2016 року (остаточна постанова про закриття кримінального провадження), фактично втративши більше 8 років спокійного повноцінного життя.

Окрім того встановлено перебування позивача з 16 травня 2008 року по 26 травня 2008 року під вартою, а в подальшому з 26 травня 2008 року було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

У своїх рішення ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19.

Суд вважає що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди оскільки кримінальне переслідування негативно вплинуло як на його ділову репутацію як адвоката, так і на соціальні зв`язки із родиною, позивачу завдано значних душевних страждань, які виразилися, у руйнуванні професійних планів, а також у негативному впливі на честь , гідність та ділову репутацію позивача. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач повинен був змінювати звичайний спосіб життя та пристосовуватися до іншого способу як життя так і побуту. Так, наведенні обставини призвели до порушення нормальних життєвих та соціальних зв`язків, оскільки обвинувачення у вчиненні злочину негативно вплинуло на його зв`язок з суспільством та неможливістю в повній мірі надавати увагу малолітній доньці та дружині. Крім того, суд вважає, що затримання та тримання особи під вартою, є фактором завдання психологічного тиску на людину.

Понад 8 років позивач перебував під слідством, був позбавлений права вільно пересуватись, протягом значного часу був обмежений у можливості займатися професійною діяльністю, вести звичайний образ життя, що руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих зв`язків.

Стосовно визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню в якості грошової компенсації позивачу, суд виходить з того, що в п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. йдеться про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

У своїх численних рішеннях Європейський Суд з прав людини зазначає, що компенсація моральної шкоди має бути адекватною. Судовим розглядом встановлено що позивач перебував під слідством з 16 травня 2008 року по 30 травня 2016 рік , тобто 97 місяці.

З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до ч.3 ст.13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Оскільки відповідно до статті 8 Закону України від 03 листопада 2022 року № 8000 «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6 700 гривень, тому, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Таким чином, суд з урахуванням вимог цивільного судочинства - розумності, справедливості, беручи до уваги роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вважає, що з Державного бюджету України на користь позивача необхідно стягнути 649 900 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з розрахунку 6 700,00 (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2023 року) * 97 (кількість місяців перебування позивача під судом та слідством) .

Посилання позивача на те, що він фактично перебував під кримінальним переслідуванням саме з 11 січня 2007 року, з дня порушення кримінального провадження за фактом заволодіння чужим майном є необґрунтованими, оскільки затримано його було саме 16 травня 2008 року.

Твердження представника прокуратури, що ОСОБА_2 перебував під слідством 80 місяців без врахування періоду, коли кримінальне провадження було закрито є безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів що позивач був обізнаний про закриття кримінального провадження.

Посилання Державної казначейської служби України у касаційній скарзі на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 649 900 грн.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості та є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи та не призведе до її збагачення.

Позовні вимоги розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Держави в особі Державної казначейської служби, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму у розмірі 649 900 (шістсот сорок дев`ять тисяч дев`ятсот) грн. у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27 лютого 2023 року

Суддя С.О. Демидова