ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5247/21 Номер провадження 22-ц/814/1894/23Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 травня 2022 року, постановлене суддею Алтуховою О.С.,

по справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

22.12.2021 АТ «Мегабанк» звернулося в суд із указаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування підстав зазначає, що 16.05.2018 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №15-205-850-2-18-Г (з ануїтетичними платежами), за умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 58 411,21 грн. на строк до 13.05.2022, зі сплатою процентів за користування кредитом, що нараховуються на суму заборгованості 15% річних. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, видавши грошові кошти в розмірі 58 411,21 грн., що підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_1 за період з 16.05.2018 по 31.10.2021. Проте із 01.01.2020 відповідачем порушуються умови та строки сплати платежів за кредитом унаслідок чого станом на 01.11.2021 утворилася заборгованість на загальну суму 59 003,59 грн., що складається із: 32 713,00 грн. заборгованість за кредитом; 5,55 грн. проценти за період із 01.09.2021 по 31.10.2021; 26 285,04 грн. штраф. Розмір заборгованості за кредитом та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. просить стягнути із відповідача.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2022 позовні вимоги АТ «Мегабанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №15-205-850-2-18-Г від 16.05.2018 у розмірі 47 718,55 грн., у тому числі: кредит у розмірі 32 713,00 грн., сума процентів за користування кредитом у період з 01.09.2021 по 31.10.2021 у розмірі 5,55 грн. та штраф у розмірі 15 000,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 818,30 грн.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що вимоги позову є обґрунтованими, а розмір заборгованості, заявленої до стягнення, доведеним належними та допустимими доказами. Проте установивши матеріальний стан відповідача та наявність на його утриманні матері, яка є інвалідом 3 групи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки) до 15 000,00 грн.

Позивач АТ «Мегабанк» оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне з`ясування, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині розміру штрафу (15 000,00 грн.) та постановити до стягнення 26 285,04 грн.

Зазначає, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, у тому числі щодо умови про штрафи.

Так, на виконання п.11 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у кредитному договорі (п.6.3) зазначено інформацію про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, а саме: у разі порушення строків ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту.

Отже умови кредитного договору щодо сплати штрафу не суперечать чинному законодавству, а підстави щодо застосування його зменшення відповідачем не доведені та є втручанням у права кредитора, які перебувають під захистом ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Вважає порушенням норм процесуального закону, а саме, ч.9 ст.83 ЦПК України не направлення відповідачем на адресу банку доказів, якими останній обґрунтовує можливість зменшення суми штрафу, що виключає підстави їх врахування судом.

Зазначає, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження скрутного матеріального стану відповідача, який отримує заробітну плату, розмір якої перевищує мінімальний, як і доказів відсутності у його матері інших доходів крем пенсії по інвалідності та її перебування на його утриманні.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.12.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою АТ «Мегабанк» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 12.12.2022.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що16.05.2018 між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16-205-850-2-18-Г, за умов якого кредитодавець надає кредитні кошти в сумі та на умовах, визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно додатками.

Згідно п.1.2. договору кредит надається на споживчі цілі, шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою.

Цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк» (п.1.3. договору).

Згідно розділу 2 цього договору: кредит надається на строк з 16.05.2018 до 13.05.2022; загальний розмір кредиту 58 411,21 грн.; процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) % річних 15; реальна річна процентна ставка % - 96,793; загальна вартість кредиту на дату укладення договору 150 249,65 грн.

Відповідно до п.3.2.3 договору, позичальник зобов`язується своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.

Пунктом 4.1 договору визначено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором.

Відповідно до п.6.3. договору, у разі порушення строків ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту./а.с.14,15/

16.05.2018 на підставі заяви №88832 на отримання кредиту на споживчі цілі у ПАТ «Мегабанк» ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 58 411,21 грн. під 15% річних, комісія 2,5%, очікуваний щомісячний платіж 3 095,81 грн.; за змістом цієї заяви ОСОБА_1 отримує середньомісячний дохід 7 808,50 грн.; утриманців не має./а.с.8/

16.05.2018 ОСОБА_1 отримав в касі банку кредитні кошти на суму 58 411,21 грн./а.с.7/

На підтвердження порушення позичальником кредитного зобов`язання та розміру заборгованості банком надано виписку по банківському рахунку, за якої станом на 01.11.2021 утворилася заборгованість на загальну суму 59 003,59 грн., що складається із: 32 713,00 грн. заборгованість за кредитом; 5,55 грн. проценти за період із 01.09.2021 по 31.10.2021; 26 285,04 грн. штраф./а.с.20-28/

25.02.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про застосування ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір штрафу до 5 000,00 грн. Заявлене клопотання обґрунтовано скрутним матеріальним становищем на підтвердження якого надає довідку про доходи за місцем роботи ТОВ «Юридична компанія «Волдо», де він займає посаду директора, його посадовий оклад становить 7 550,00 грн.; а також відомості, що його мати ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи, пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 ./а.с.53-58/

Частково задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив із підстав доведеності, що позичальник порушив умови договору щодо повернення кредиту у зв`язку із чим виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, які підлягають стягненню згідно наданого банком розрахунку. Також суд визнав наявними підстави для стягнення штрафу, проте оцінивши надані відповідачем докази щодо його матеріального стану та наявності на утриманні особи з інвалідністю, як такі, що мають істотне значення, дійшов висновку щодо зменшення розміру штрафних санкцій із 26 285,04 грн. до 15 000,00 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Рішення суду у частині стягнення суми основного боргу та відсотків не оскаржується, а тому відповідно до приписівст.367ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Зокрема, суд повинен об`єктивно та комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №916/65/18 від 04.12.2018, №917/791/18 від 03.07.2019, №904/5830/18 від 22.10.2019, №902/855/18 від 13.01.2020, №916/469/19 від 27.01.2020, №918/116/19 від 04.02.2020.

Як встановлено судом першої інстанції, за змістом п. 6.3 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 45 % від суми кредиту.

У цій справі установлено, що відповідач визнав факт прострочення виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем та вжив заходи для їх виконання, сплативши на користь банку 25 698,21 грн. заборгованості за кредитним договором, тобто майже половину тіла кредиту. Із огляду на викладене, установивши розмір заробітної плати відповідача, який є близьким до мінімального, а також наявність на його утриманні матері, інваліда 3 групи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі обставини мають істотне значення, та правильно застосував правила ч.3 ст.551 ЦК України, зменшивши розмір заявленого до стягнення штрафу із 26 285,04 грн. до 15 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність таких висновків, зводяться до переоцінки доказів на власну користь та беззаперечності прав кредитора на прибуток. У свою чергу, загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Наведені критерії судом першої інстанції дотримані та реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, судом враховано, що присуджені до стягнення штрафні санкції є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що зменшення розміру штрафу у цій справі не призвело до нівелювання самого значення штрафу як відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених Договором) отримання кредитних коштів.

За таких обставин доводи позивача про неправильне застосування судом першої інстанції ст.551 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують правильність висновків, покладених в основу прийнятого у справі судового рішення в оскаржуваній частині.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування практики Європейського суду з прав людини та є ідентичними підставам звернення до суду з позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.02 .2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов