Справа № 372/2363/22
Провадження № 2-187/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

за участю представника позивача Грибця В.А.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Центренерго» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції звернулось до суду з позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що є суб`єктом господарювання, який здійснював діяльність з надання послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання. ОСОБА_3 отримувала вказані послуги за адресою: АДРЕСА_1 , проте, з нею не укладався договір на споживання теплової енергії та гарячого водопостачання, але відповідач та члени її сім`ї приймали такі послуги та від їх надання не відмовлялися, проте відповідач оплату за них вчасно не здійснювала. Таким чином у відповідача за період з грудня 2018 по листопад 2021 року виникла заборгованість, в розмірі 12 337 грн. 63 коп. Оскільки відповідач заборгованість не сплачує, позивач просить стягнути з неї вказану заборгованість, у розмірі 10 625 грн. 52 коп., індекс інфляції 1 284 грн. 03 коп., 3% річних 428 грн. 08 коп., а всього 12 337 грн. 63 коп.,а також витрати на сплату судового збору в розмірі 2 481 грн. 00 коп.

04.10.2022 року винесено увалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення відкритого судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснив, що оскільки відповідачка та члени її сім`ї користувались послугами позивача та не сплачували кошти за користування послугами в неї виникла заборгованість, в добровільному порядку відповідачка не сплачує кошти за надані послуги, а тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності та неправомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних витрат, оскільки такі нарахування під час дії карантину порушують норми матеріального права.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимоги заперечила в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 , частково з грудня по листопад 2021 року вона сплачувала кошти за спожиту теплову енергію, також вона постійно хворіє, майже не зряча, в зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватись, та фактично не має доходів, тому їй не вистачає коштів на сплату житлово-комунальних послуг в повному обсязі, що вважає поважною причиною. Обставини про часткову сплату коштів аза надані послуги також визнають і позивачем.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідачки, відповідачку, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Між позивачем та відповідачем не укладався договір на користування послугами з централізованого опалення і гарячого водопостачання, копії укладеного між позивачем та відповідачем договору суду не подано.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В обґрунтування позову позивач посилається на розрахунок заборгованості, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2018 по листопад 2021 року яка, з урахуванням індексу інфляцій та 3% річних, складає 12337 грн. 63 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Проте позивачем не надано доказів виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з наданням позивачем комунальних послуг, наявності невиконаних зобов`язань.

Обгрунтувань тарифів або порядку нарахування заборгованості позивачем не надано.

З наданих позивачем письмових доказів, зокрема із виписки по особовому рахунку вбачається, що у квартирі зареєстровано і проживає двоє осіб, житлово-комунальні послуги нараховуються на двох осіб, однак позовні вимоги пред`явлені лише до однієї особи визначеної позовом відповідачки. При цьому правове обґрунтування цього у позовній заяві відсутнє, а у судовому засіданні представником позивача не вмотивоване. Сторонами не ініціювалось питання залучення співвідповідача, у матеріалах справи відсутні відомості про іншого мешканця квартири, а представник позивача просив розглядати спір в межах заявлених позовних вимог саме відносно визначеної позовом особи.

Належних і допустимих доказів, які б підтвердили суму заборгованості або обов`язок щодо її погашення саме відповідачем ОСОБА_3 суду також не надано.

Відповідно до положень постанови КЦС ВС від 19 серпня 2022 року у справі № 707/2200/15-ц, роз`яснено, що співвласник квартири (будинку) повинен сплачувати витрати на утримання квартири (будинку), навіть якщо відсутність договірні відносини щодо розподілу цих витрат та співвласник не користується відповідними послугами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 р. № 206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Крім того, Верховна рада заборонила нараховувати та стягувати неустойку (штрафу, пені) та відключення комунальних послуг на період дії карантину.

В своїй постанові від 21.07.2021 року у справі № 752/24896/20 Київський апеляційний суд зазначив, що нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу, який виник на період карантину, порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону № 530-1Х.

Позивачем не враховано приписи вказаних приписів законодавства.

Відповідачка в судовому засіданні не визнала факт укладення договору між сторонами у письмовій формі та обізнаність із умовами надання послуг, заперечила обсяги і якість наданих послуг протягом тривалого періоду, стверджувала, що повністю не отримує послуги з гарячого водопостачання через відключення квартири житлово-комунальною організацією. Будь-якими доказами вказані доводи відповідачки не спростовано, хоч встановлення об`єктивних обставин обсягу, якості і порядку надання послуг, вартість яких пропонується стягнути за позовом, є суттєвим для можливості задоволення позовних вимог, хоча б частково. При цьому розмір заборгованості відповідачкою також оспорюється.

Суд оцінює позовні вимоги на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах пред`явлених позовних вимог, тому вважає недоведеним факт укладення між сторонами правочину, на умовах якого ґрунтуються позовні вимоги.

Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт наявності укладеного між сторонами відповідно до вимоги законодавства договору.

Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів укладення договору саме з відповідачкою, оскільки позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про таку обставину. При цьому суд також враховує, що позивач неналежно виконав свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не зміг створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред`явлено позов, детального і об`єктивного розміру заборгованості, розмежування заборгованості між двома зареєстрованими і проживаю.чими мешканцями, підстав пред`явлення вимог лише до одного із співвласників у повному розмірі боргу, допущеного двома особами у солідарному порядку, тощо, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог.

Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний

розсуд.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання сплатити визначених позовом коштів відповідачкою ОСОБА_3 , тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Вирішуючи клопотання представника відповідачки щодо відмови у задоволенні первісного позову в зв`язку із спливом позовної давності, суд вважає його таким, що задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз`яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).

Тобто позовна давність, як підстава для відмови у задоволенні позову, може бути застосована лише тоді, коли суд встановить, що право позивача було порушене, але воно не підлягає судовому захисту за спливом позовної давності.

Враховуючи викладене вище, суд вважає недоведеними посилання позову на порушення прав чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту, вище наведено мотиви і аргументацію щодо необґрунтованості позову по його суті, тому достатніх підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 18, 19, 76, 81, 82, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 16, 530, 625, 626 Цивільного кодексу України, ст..ст. 67, 68, 191 Житлового кодексу, ст.ст. 20, 21, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Центренерго» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані житлово-комунальні послуги відмовити повінстю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Кравченко