Справа №538/207/23
Провадження по справі №2/538/120/23
14 березня 2023 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Зуб Т.О.,
за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жага Едуард Григорович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на рухоме майно, -
Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , укладений 20.02.2020 року між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ; визнати за ним право власності на житловий будинок (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 15.02.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 129).
Ухвалою суду від 20.02.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 131).
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жага Е.Г. через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення (а.с. 145).
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в судові засідання двічі не з`явилися, про час, місце і дату слухання справи повідомлялися належним чином, у точу числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», відзиву на позов не надали. Причини неявки суду невідомі.
За таких обставин, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним; ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.
Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу жилого будинку продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну суму грошей.
Крім цього, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений (ст. 657 ЦК України), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ч. 2 ст. 220 ЦК України).
З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частиш третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».
Таким чином, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.
До вказаної дати договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України (Постанови В СУ від 30.01.2013 року № 6-162цс12тавід 19.06.2013 р. у справі № 6-49ц13).
Тобто, до моменту внесення змін, судова практика виходила з того, що до моменту державної реєстрації договір купівлі-продажу нерухомості юридично не є укладеним. За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України та роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд може визнати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним (Рішення колегії суддів Верховного Суду України від 30 березня2011 p.).
Окремо Верховний суд вказує, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.05.2003 року є власниками будинку АДРЕСА_1 (а.с. 50-53). Згідно розписки від 20.02.2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали вказаний будинок ОСОБА_1 та отримали від останнього грошові кошти (а.с. 136). Того ж дня ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знялися з реєстраційного обліку у будинку та зареєструвалися в с. Шкадрети, що підтверджується паспортами громадянина України останніх (а.с. 40-41, 42-43). Згідно довідки Вирішальненської сільської ради № 244 від 20.02.2020 року, у будинку АДРЕСА_1 , ніхто не зареєстрований та не проживає (а.с. 73). Згідно паспорта громадянина України, ОСОБА_1 25.02.2020 року був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 . Вирішальне (а.с. 8). З метою нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку, відповідачі 20.02.2020 року оформили довіреність на ОСОБА_4 , якою останній надали право продати належний житловий будинок з допоміжними господарськими побудовами та земельні ділянки (якщо вони приватизовані), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 39). ОСОБА_4 виконувала дії, необхідні для оформлення документів для продажу вищевказаного будинку та прибудинкової земельної ділянки (а.с. 22-36, 54-65), проте договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку до теперішнього часу не посвідчений.
Допитана у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 оформили на неї довіреність на купівлю-продаж належного їм будинку, що вАДРЕСА_1 . Грошові кошти за вказаний будинок були їм передані ОСОБА_1 , проте нотаріально оформити правочин не було можливості, у зв`язку з терміном від`їздом відповідачів за межі України. Вона почала оформлювати всі необхідні документи, проте, за особистими обставинами виїхала до Польщі, після початку російського вторгнення повернулася, але нотаріально правочин не встигла оформити.
Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.
Суд може застосувати до правовідносин сторін ч. 2 ст.220 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, так як по укладеному між сторонами договору відбулося часткове його виконання.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 89, 137, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жага Едуард Григорович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на рухоме майно- задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , укладений 20.02.2020 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованим та проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Зуб