Справа № 462/3434/22 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2857/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що вона працювала провідним інженером-технологом цеху друкованих плат на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та звільнена з роботи 16 липня 2021 року відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, наказ №177к від 16 липня 2021 року.

Вказувала, що у день звільнення з нею не було проведено розрахунку.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2022 року по цивільній справі № 462/7031/21 з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь стягнуто заборгованість по виплаті заробітної плати за період з березня по липень 2021 року у сумі 18 769, 87 грн гривень 87 копійок, вихідну допомогу у сумі 21 680 гривень 46 копійок, компенсацію за 18 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у сумі 3 842 гривні 82 копійки, а всього на загальну суму 44 293 гривні 15 копійок без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 33 000 гривень без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та судовий збір.

Стверджувала, що остаточний розрахунок з нею було здійснено 01 червня 2022 року.

У зв`язку із цим просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року в сумі 33141,60 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод» «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 15 000 /п`ятнадцять тисяч / гривень 00 коп. середнього заробітку за весь період затримки виплати позивачу належних їй сум, провівши з цих сум стягнення податків та обов`язкових зборів.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 гривні 40 коп.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що задовольняючи частково її позовну вимогу та дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення на її користь середнього заробітку, суд не в повній мірі врахував всі обставини справи для забезпечення захисту її права на своєчасне одержання заробітної плати з дотриманням розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано її добросовісну поведінку і те, що вона не повинна доводити розмір майнових втрат, яких вона зазнала, а також, що заборгована відповідачем сума перевищує нарахований середній заробіток, а тому підстав для його зменшення немає.

Вказує, що покликання суду на те, що відповідач є підприємством військово-оборонної галузі є необґрунтованими, оскільки закон не виключає відповідальність такого підприємства за несвоєчасну виплату всіх належних грошових коштів звільненому працівнику.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року скасувати в частині стягнення правової допомоги та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс»» витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16 лютого 2023 року, є дата складення повного судового рішення 03 березня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступних обставин.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 16 липня 2021 року звільнена за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України з посади провідного інженера-технолога цеху друкованих плат (010) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» відповідно до наказу № 177к від 16 липня 2021 року, що стверджується копією трудової книжки /а.с.8/.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2022 року по справі №462/7031/21 позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні задоволено частково.

Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2021 у сумі 18 769, 87 грн (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) гривень 87 копійок, вихідну допомогу у сумі 21 680 (двадцять одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 46 копійок, компенсацію за 18 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у сумі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 82 копійки, а всього на загальну суму 44 293 (сорок чотири тисячі двісті дев`яносто три) гривні 15 копійок без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) гривень без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Вищезазначеним рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки ОСОБА_1 складає 414 грн. 27 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до виписки Філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 06 липня 2022 року, на рахунок ОСОБА_1 10 березня 2022 року зараховано 3002,65грн., 16 травня 2022 року зараховано 21174,74грн., 01 червня 2022 року зараховано 51026 грн. 41 коп. /а.с.9/.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку.

У пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку середній заробіток позивача з дня ухвалення судового рішення по справі № 462/7031/21, тобто з 08 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року /день фактичного розрахунку/ складає 33141 грн. 60 коп. (414 грн. 27 коп. середньоденної заробітної плати ?80 днів).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 08 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року становить: 414,27 грн. х 80 = 33141,60 грн

В той же час, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення вищевказаного розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати вважав за доцільне стягнути розмір середнього заробітку в сумі 15000,00 грн.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступних підстав.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Однак, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 діяла добросовісно, своєчасно звернулась до роботодавця, а роботодавець не здійснював жодних розрахунків, у зв`язку з чим в короткі терміни після звільнення звернулась до суду за захистом своїх прав, а тому колегія суддів вважає що в даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні в сумі 33 141 грн. 60 коп., оскільки такий розмір є співрозмірним з ймовірним розміром пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат ОСОБА_1 та таким, що не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, шляхом зміни рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод» «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 33 141 ( тридцять три тисячі сто сорок одну) гривню 60 копійок середнього заробітку за весь період затримки виплати позивачу належних їй сум, провівши з цих сум стягнення податків та обов`язкових зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 481 ( дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 березня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.