Справа №336/1574/23
Провадження 2/336/1179/2023
УХВАЛА

01 березня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Савеленко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме, на 11/100 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0018, заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Заява обґрунтована наступним.

08 грудня 2022 року, о 15 год.45 хв. на перехресті вул. Рекордна та вул. Верхня в м. Запоріжжі мало місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль «Тоуоtа Rаv 4», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

31 січня 2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_2 . Відповідно до матеріалів справи, 08.12.2022 о 15 год. 45 хв., в м. Запоріжжя на перехресті вул. Рекордна та вул. Верхня, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Тоуоtа Rаv 4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 16.11, 2.3 б Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу нанесена матеріальна шкода, а саме: пошкоджено належний йому автомобіль на суму 446 341,41 (чотириста сорок шість тисяч триста сорок одна гривня 41 копійка), що підтверджується Звітом № 1187 про оцінку автомобіля від 25.01.2023. На даний час автомобіль не відновлено.

Відповідач не мав та не має полісу цивільно-правової відповідальності, у зв`язку із чим, позивач подав до Моторно-транспортного страхового бюро України заяву про відшкодування збитків, завданих внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Однак, Моторно-транспортне страхове бюро України здійснює максимальну виплату у розмірі лише 160 000,00 (ста шістдесяти тисяч) гривень.

Отже, з урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від Моторно-транспортного страхового бюро України в сумі 160 000,00 грн., відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу: 446 341,41 грн. - 160 000,00 грн. = 286 341,00 грн.

Крім того, позивачем були сплачені витрати на проведення дослідження автомобіля для встановлення збитків, а саме витрати на Звіт № 1187, які склали 3 700,00 (три тисячі сімсот) гривень. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, завданої йому дорожньо-транспортною пригодою у 40 000,00 (сорок тисяч) гривень.

Предметом спору є стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, які заподіяні внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 11/100 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 892 від 24.02.2023. Після відкриття провадження у справі. відповідач, з метою уникнення відшкодування збитків, може відчужити належне йому майно.

Крім того, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0018, що підтверджується інформаційною довідкою №892 від 24.02.2023.

Про розгляд заяви сторони не повідомлялись, що узгоджується з положенням ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22грудня2006року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси всіх осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Варто зазначити, що подана заява не містить належних доказів та аргументів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду з урахуванням наявного обтяження спірного нерухомого майна.

Посилання заявника на те, що є підстави вважати, що невжиття заходів може призвести до подальшого незаконного відчуження вищевказаного нерухомого майна, як обґрунтування необхідності забезпечення позову, суд не приймає до уваги, як безпідставні, оскільки вони не підкріплені жодними доказами, та за своєю суттю є суб`єктивним припущенням заявника.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154, 260 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя О.А. Савеленко