Провадження № 2/522/867/23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
13 березня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участю секретаря - Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання біржового договору дійсним, -
До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання біржового договору дійсним,в якій просила: визнати Договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості та зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер 99.02-757 від 15 лютого 1999 року, дійсним.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , на момент смерті якої позивач проживав разом з нею. 15 листопада 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Фуфаєвої О.О. за отриманням свідоцтва про право на спадщину и прийняттям спадщини, у зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно нотаріусом було відмовлено з посиланням на те, що оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеською товарною біржою 15 лютого 1999 року не посвідчений нотаріально, отже, є недійсним, не є укладеним, та не створив прав та обов`язків для спадкодавця. У зв`язку з відмовою нотаріусом видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання угоди дійсною. Також зазначив, що ОСОБА_3 15 лютого 1999 року купила 39/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості та зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» реєстраційний номер 99.02-757. Право власності ОСОБА_3 на вказану частку квартири було зареєстровано у встановленому законом порядку 22.02.1999. Як було вказано в договорі купівлі-продажу «Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає». Проте після смерті матері через відсутність нотаріального посвідчення договору виникла проблема з оформленням спадщини. Зазначив, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15 лютого 1999 року були обумовлені всі необхідні для даної угоди умови договору, які вони виконали: продавець передав покупцю ключі від квартири. Кошти за продану квартиру продавець отримав до підписання договору купівлі-продажу, про що є відповідна відмітка в пункті 6 договору. ОСОБА_3 вселилася в дану квартиру разом з членами своєї родини та зареєструвала своє місце мешкання за даною адресою, несла витрати по оплаті за квартиру та комунальні послуги. На час укладення договору з відповідачем квартира під заставою і забороною (арештом) не знаходилася.
Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року прийнято до розгляду заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову від 11.08.2022, відповідно до якої просить визнати Договір купівлі-продажу 39/100 частин квартири під номером АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості та зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер 99.02-757 від 15 лютого 1999 року, дійсним (а.с. 60 - 64, 71).
Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року витребувано від Одеського державного нотаріального архіву належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких 15 лютого 1999 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 39/100 квартири АДРЕСА_3 , що зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним номером 99.02-757 та від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвої Ольги Ольгердівни належним чином засвідчену копію спадкової справи № 18/2021, відкриту після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_4 .
Ухвалою суду від 13 грудня 2022 рокузакрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання, призначене на 19.01.2023 позивач не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив судове засідання проводити за його відсутністю.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачкою відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачки, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 13 березня 2023 року.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , яке видано 12 листопада 1969 року міським бюро ЗАГС м.Ізмаїл (а.с.10).
Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 22 лютого 1999 року № 319пр - стор. 54 р.№ 207 (а.с.16-18).
Після укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_3 зареєструвала своє місце проживання у вказаній квартирі, також у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання позивача, що підтверджується довідкою ф-1 про склад сім`ї та прописку від 27.05.2010 та довідкою № У1-225167-ф/л від 03.09.2021 про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, видана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а.с.11, 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис №1818, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , яке видано Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 14.11.2011 (а.с.9).
15.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвої О.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , на день смерті якої залишилося спадкове майно: 39/100 частин квартири АДРЕСА_3 (а.с. 91).
15.11.2021 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвою О.О. було зареєстровано спадкову справу № 18/2021, відкриту після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 96).
Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвої О.О. від 15.11.2021 № 164/02-14 на адресу ОСОБА_1 було повідомлено про те, що згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Договір № 99.02-757 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеською товарною біржою 15 лютого 1999 року не посвідчений нотаріально, отже, є недійсним, не є укладеним, та не створив прав та обов`язків для спадкодавця. Також зазначено про необхідність звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, дійсним (а.с. 114).
Як вбачається з Витягу від 26.12.2022 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.07.2006 здійснена державна реєстрації припинення юридичної особи - Одеська спеціалізована біржа нерухомості в результаті її ліквідації (а.с. 132 - 137).
Відповідно до листа Одеського державного нотаріального архіву від 20.12.2022 № 2899/0120 документи, на підставі яких укладено Договори в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржи нерухомості на державне зберігання до Одеського державного нотаріального архіву не передавалися (а.с. 126).
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшають або скасовують відповідальність особи.
Дія актів цивільного законодавства в часі регламентована ст. 5 ЦК України.
Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.
Згідно частини 1 статті 47 ЦК України (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Статтею 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники.
На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону України "Про товарну біржу", згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу 39/100 частин квартири АДРЕСА_3 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості та зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер 99.02-757 від 15 лютого 1999 року.
Однак як вбачається зі свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) стаття 1216 ЦК України.
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті25 ЦК України).
Позивач не був стороною договору купівлі - продажу, тоді як відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент укладення договору сказаного договору право на звернення до суду про визнання угоди дійсною мала лише сторона угоди, яка повністю або частково виконала угоду.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, звернення до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу 39/100 частин квартири АДРЕСА_3 свідчить про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 570/997/19.
У відповідності до ч. 1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 263-265, 272, 280 - 284 ЦПК України, суд -
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання біржового договору дійсним, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 13 березня 2023 року.
Суддя Ю.І. Ковтун