печерський районний суд міста києва
Справа № 463/1053/22-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року суддя Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В., перевіривши матеріали позовної заяви Фермерського господарства Бурки Валерія Володимировича до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство Бурка Валерій Володимирович (далі - позивач, ФГ Бурка В.В.) звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до Львівського апеляційного суду (далі - відповідач, Львівський апеляційний суд), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКСУ) про відшкодування шкоди.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.02.2022 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, справу передано до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07.06.2022 року апеляційну скаргу ФГ Бурки В.В. повернуто апелянту.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.09.2022 року апеляційну скаргу ФГ Бурки В.В. повернуто апелянту.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.12.2022 року апеляційну скаргу ФГ Бурки В.В. залишено без задоволення, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14.02.2022 року залишено без змін.

Згідно автоматизованого розподілу справ та реєстру передачі справ, 23.01.2023 року позовну заяву ФГ Бурки В.В. до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди передано судді Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року позовну заяву ФГ Бурки В.В залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

08.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Перевіривши матеріали позовної заяви ФГ Бурки В.В., суддя дійшла наступного висновку.

Так, Фермерське господарство Бурки В.В. () звернулось до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої суддями Львівського апеляційного суду, відповідачем у даній справі є Держава Україна в особі Державної казначейської служби України.

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 ЦК, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як визначено у ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Вирішуючи питання про те, чи є правовідносини господарськими, а відповідно, і спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Разом з тим, згідно ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Отже, Фермерське господарство є юридичною особою.

У постановах Верховного Суду України у справі №6-20100св09, справі №6-20859св07, справі №6-13576св07, справі №6-14879св07, справі №6-20275св07 зроблено висновок, що з дня державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи відбулась заміна орендаря у відносинах, щодо яких виник спір, а саме фізична особа - фермер вибув з спірних правовідносин оренди земельних ділянок, натомість його місце у спірних договірних правовідносинах в силу наведених вище вимог статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» зайняло створене ним фермерське господарство як орендар по оспорюваним договорам оренди землі.

Так, ФГ Бурки В.В. звернулось з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої органами державної влади.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №522/3454/16-ц, «вимоги про відшкодування шкоди, як майнової, так і моральної, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (частина друга статті 21 КАС України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року та частина п`ята статті 21 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року). Якщо такі вимоги заявлено окремо, вони вирішуються судами в порядку цивільного судочинства або господарського судочинства».

За таких обставин, оскільки спір у даній справі виник між юридичними особами він не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, у відкритті провадження за позовом Фермерського господарства Бурки Валерія Володимировича до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 186, 316, 353, Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 1, 8 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 1, 4 Господарського процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою Фермерського господарства Бурки Валерія Володимировича до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 08.02.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко