Провадження № 22-ц/801/217/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада»,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бойка В. М. в залі суду в м. Вінниця, повний текст якого складено 28 листопада 2022 року,

у цивільній справі № 127/11899/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» про стягнення заробітної плати,

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» (далі - ТОВ «СП «Автострада») про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позову посилався на те, що з серпня 2020 року працює в ТОВ «СП «Автострада». Разом з тим, 02.05.2022 керівництво цього підприємства повідомило позивача, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем підприємства внаслідок військової агресії російської федерації проти України та введенням на території України воєнного стану, трудові відносини з ним фактично припинені. При цьому жодних належним чином складених документів, які б могли це підтвердити, позивачу не було надано. У свою чергу, позивач намагався з`ясувати правові підстави припинення з ним трудових правовідносин та звертався до відповідача в усному порядку та просив повідомити про обставини припинення трудових відносин, і лише 24.05.2022 він ознайомився з Наказом №33/0 від 24.03.2022 року. До цього часу позивач абсолютно не розумів з яких причин йому не виплачувалася заробітна плата. Також, позивач зазначив, що незважаючи на запровадження в країні воєнного стану він та інші працівники продовжували виконувати трудові обов`язки, але в дистанційному режимі згідно з вказівками керівництва. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 24.02.2022 по 24.05.2022 в розмірі середнього заробітку, а також стягнути судові витрати.

З урахуванням уточнених позовних вимог, які зумовлені тим, що представником позивача було надано суду докази виплати заробітної плати позивачу за лютий 2022 року, вважає, що розмір заробітної плати позивача за період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року, який підлягає стягненню з відповідача складає 44 307,60 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року в розмірі 44 307 грн. 60 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявні підстави для задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору і, як наслідок, для невиплати позивачеві заробітної плати.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач ТОВ «СП «Автострада» подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 не ставив під сумнів підстави для видання наказу та не просив суд скасувати його як незаконний. В свою чергу суд в своєму рішенні вийшов поза межі позовних вимог, надавши оцінку саме обґрунтованості та законності обставин, які слугували підставою для видачі наказу, застосувавши для цього нову редакцію Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яка набула чинності після виникнення даного спору, а саме 19.07.2022.

Станом на 24.03.2022 відповідач, видаючи наказ, діяв виключно у спосіб та порядку передбаченому Законом, з врахуванням роз`яснення Міністерства економіки України «Коментар Мінекономіки до Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого міністерство зазначає: «Водночас з метою усунення правової невизначеності, рекомендуємо сторонам повідомляти один одного про призупинення трудового договору письмово або в електронній формі з використанням технічних засобів електронних комунікацій».

Звертає увагу, що основний вид діяльності відповідача Будівництво доріг і автострад (код згідно КВЕД 42.11), що складає 100% від загального об`єму діяльності Товариства. Єдиним замовником послуг відповідача є УКРАВТОДОР в особі відповідних служб автомобільних доріг в регіонах. Враховуючи військову агресію російської федерації, з 24 лютого 2022 року Товариство було змушене призупинити свою діяльність з будівництва доріг та автострад. Про зазначені обставини було повідомлено кожного працівника, з яким призупинено дію трудового договору. Позивача було повідомлено листом № 572 від 09.05.2022.

Відповідач не зміг надалі забезпечувати роботою позивача на займаній ним посаді у відділі публічних закупівель, який займається підготовкою тендерних пропозицій, оскільки дорожнє будівництво в державі було зупинене, відповідно зупинилися публічні закупівлі, так як наслідок, підготовка тендерних пропозицій для участі в торгах. Саме ця обставина і стала підставою для призупинення дії трудового договору між відповідачем та позивачем. Доказом цього є відсутність поставлених завдань позивачу його безпосереднім керівником з 01.03.2022 в онлайн-режимі, а також той факт, що позивач на протязі всього періоду спірних правовідносин працює на умовах зовнішнього сумісництва в іншому підприємстві.

Крім зазначеного суд, погодившись з розрахунком позивача щодо розміру заробітної плати, яку необхідно стягнути з відповідача, не надав належної правової оцінки способу та порядку такого розрахунку, оскільки сам позивач зазначає про відсутність механізму визначення розміру заробітної плати, що належний до нарахування та виплати у період воєнного стану до належного призупинення дії трудового договору з працівником відповідно до положень Закону. Тим більш, що у відзиві на позов відповідач наголошував на введені ним в дію з 25.02.2022 наказу №32/О/1 «Про роботу Товариства в умовах воєнного стану», згідно з яким для працівників, які не можуть працювати за гнучким режимом роботи або дистанційно, оголошено простій з оплатою праці в розмірі не нижче від двох третин тарифної ставки (окладу).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Балтак О. О. подав відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає її необґрунтованою, тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені на сплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000 грн. 00 коп.

Зокрема, вказав, що відповідачем не надано суду першої інстанції, так і апеляційному суду, відповідних належних та допустимих доказів, які б спростували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість надання відповідачем роботи саме позивачу за його посадовими обов`язками, станом на час прийняття наказу. Також не відповідають дійсності твердження відповідача про нібито зовнішнє сумісництво позивача протягом періоду спірних правовідносин, оскільки на підтвердження відсутності в позивача роботи, останнім долучалась до позовної заяви копія трудової книжки, зі змісту якої вбачалось, що станом на дату подання позову, червень 2022 року, будь-яке інше місце роботи в позивача відсутнє.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Наказу №335/к від 05 серпня 2020 року «Про прийом на роботу» ОСОБА_1 прийнято на посаду фахівця з публічних закупівель за основним місцем роботи та оплатою праці згідно штатного розпису 12 000,00 грн. з 06.08.2020 року із випробувальним терміном 2 місяці (а.с.54).

У свою чергу, 25 лютого 2022 року ТОВ «СП «Автострада» видало Наказ №32/О/1 «Про роботу Товариства в умовах воєнного стану», відповідно до якого з урахуванням особливого режиму організовано роботу працівників Товариства в умовах воєнного стану в країні, а саме: для працівників, які можуть бути присутніми на робочих місцях встановлено гнучкий режим роботи. Для працівників, у яких немає можливості бути присутніми на робочому місці, але вони можуть виконувати свою роботу, встановлено дистанційний режим роботи (а.с.50).

Відповідний Наказ №32/О/1 був вручений ОСОБА_1 16.05.2022, що підтверджується відстеженням поштового відправлення (а.с.51-53).

Позивач вказує, що після введення на території України воєнного стану, його безпосередній керівник повідомив про відділений режим роботи. Запропоновано оперативно взяти з офісу ноутбуки та необхідні документи для подальшої роботи (а.с.10).

Однак, 24 березня 2022 року ТОВ «СП «Автострада» видано Наказ №33/О «Про зупинення дії трудових договорів», відповідно до якого, у зв`язку з призупиненням основної діяльності ТОВ «СП «Автострада», через введення на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, зі змінами від 14.03.2022 року № 133/2022, що виключає можливість надання та виконання роботи працівниками Товариства, керуючись ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-ІХ, - призупинено дію трудових договорів з працівниками за переліком, який наведений у Додатку до цього наказу. Призупинення діє з 24.03.2022 року до відновлення можливості забезпечення працівників роботою та виконання такої роботи, але не пізніше дня прийняття або скасування воєнного стану в Україні (а.с.11-12).

Як встановлено з довідки №АС000000117 від 14.06.2022 дохід ОСОБА_1 за період з 01.06.2021 по 31.05.2022 склав 126 630,39 грн. Заробітна плата з березня 2022 року по травень 2022 року не нараховувалася (а.с.55).

Згідно з платіжним дорученням №13178327 від 22.02.2022 ОСОБА_1 ТОВ «СП «Автострада» виплачено 6 375,60 грн. (а.с.82).

Відповідно до платіжного доручення №18825269 від 18.03.2022 ОСОБА_1 ТОВ «СП «Автострада» виплачено 5 210,41 грн. (а.с.83).

Згідно з табелем обліку використаного робочого часу за 01.02.2022 по 28.02.2022 року ОСОБА_1 відпрацьовано 20 днів, за 01.03.2022 року по 31.03.2022 року 0 днів, за 01.04.2022 року по 30.04.2022 року 0 днів, за 01.05.2022 року по 31.05.2022 року - 0 днів (а.с.56-59).

Листом №572 від 09.05.2022 року ТОВ «СП «Автострада» повідомило, що компанія зупинила діяльність практично у всіх регіонах України та не має можливості забезпечити роботою працівників згідно укладених трудових договорів. В зв`язку з цим, відсутня можливість здійснення виплат на період зупинення дії трудового договору (а.с.13).

01.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Управління Держпраці у Вінницькій області із заявою про проведення перевірки за фактом невиплати заробітної плати ТОВ «СП «Автострада» (а.с.14).

На адвокатський запит ОСОБА_2 від 03.05.2022, ТОВ «СП «Автострада» надало відповідь №585 від 16.05.2022, відповідно до якої вказало, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, в Україні введено воєнний стан. Відповідно до Листа ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 дана військова агресія офіційно засвідчена форс-мажорними обставинами. Через вищезазначені форс-мажорні обставини, Товариство було змушене зупинити свою господарську діяльність (а.с.17).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору і, як наслідок, для невиплати позивачеві заробітної плати.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Згідно з статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції про витребування доказів позивачем надано копію відповіді Управління Держпраці у Вінницькій області за результатами розгляду його заяви від 01 червня 2022 року про проведення перевірки за фактом невиплати заробітної плати, згідно з якою ОСОБА_1 повідомлено, що на запит інспектора праці Управління генеральним директором ТОВ «СП «Автострада» Анатолієм Вакаром надано письмову інформацію про те, що дія трудового договору з позивачем призупинена на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (наказ №33/О від 24.03.2022). Повідомлення про призупинення дії трудового договору надіслане ОСОБА_1 рекомендованим листом 11.05.2022. Інформацію щодо нарахувань заробітної плати та інших виплат товариство наразі не в змозі надати, оскільки дія трудових договорів з працівниками призупинена, в тому числі з тими працівниками, які відповідальні за підготовку даної інформації. В зв`язку з чим ОСОБА_1 рекомендовано скористатись правом на звернення до суду з метою захисту прав, в порядку встановленому законом, якщо після призупинення трудового договору з 24.03.2022, він продовжував виконувати свої посадові обов`язки.

Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ, тут і далі в редакції, яка була чинною на день видання наказу №33/О «Про зупинення дії трудових договорів») передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону № 2136-ІХ в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Статтею 13 Закону № 2136-ІХ, в редакції чинній на час видання наказу визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. При цьому факти підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову.

Отже, позивач повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

ОСОБА_1 пред`явив позов про стягнення заробітної плати посилаючись на те, що 02 травня 2022 року керівництво підприємства повідомило його, що у зв`язку зі скритним фінансовим станом підприємства внаслідок військової агресії РФ проти України та введення в Україні воєнного стану, трудові відносини позивача фактично припинені.

При цьому не оскаржує наказ від 24 березня 2022 року «Про призупинення дії трудових договорів», а лише посилається на положення ст. ст. 21, 22 ЗУ «Про оплату праці», а також ст. 117 КЗпП України щодо наслідків невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Цього Кодексу, застосувавши аналогію закону.

Натомість суд першої інстанції вдався в дослідження обставин, що лежать за межами підстави позову, тобто в дослідженні законності наказу від 24 березня 2022 року «Про призупинення дії трудових договорів», і помилково прийшов до висновку про задоволення позову через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору і, як наслідок, для невиплати позивачеві заробітної плати.

При цьому, суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував статтю 13 Закону 2136-IX (у редакції Закону України від 01.07.2022 р. N 2352-IX). Зокрема у частині першій даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині другій цієї статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не у відношення всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

При цьому умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).

За таких обставин суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що відповідач не надав відповідних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість надання відповідачем роботи саме позивачу за його посадовими обов`язками, станом на час прийняття наказу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд зауважує, що з урахуванням принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) суд не може вийти за межі позовних вимог, самостійно визначати предмет та зміст позову.

ОСОБА_1 відповідно до заявлених ним вимог, просить стягнути з відповідача заробітну плату за період з 01 березня 2022 року по 24 травня 2022 року, тобто по день, коли позивач фактично ознайомився з наказом №33/О «Про зупинення дії трудових договорів» від 24 березня 2022 року, до 24 травня 2022 року.

При цьому однією з підстав позовних вимог ОСОБА_1 є несвоєчасність ознайомлення його з наказом, а не незаконність самого наказу (підстави його видання).

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України №2136-ІХ хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги, що звертаючись в суд з позовом про стягнення заробітної плати, позивач не ставить під сумнів підстави для видання наказу та не просить скасувати його як незаконний.

Виходячи зі встановлених обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку, що права позивача підлягають захисту у заявлений ним спосіб.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі, та неправильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, то відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції скаржником ТОВ «СП «Автострада» сплачено судовий збір в сумі 1488,60 грн.

Оскільки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач, якому відмовлено у задоволенні позову, звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України його слід компенсувати ТОВ «СП «Автострада» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» про стягнення заробітної плати - відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» () за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений ним за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір в сумі 1488,60 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень шістдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун