ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретарів Момот Л.С., Гапонюк І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання разом однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

28.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту проживання разом однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності посилаючись на те, що вона проживала разом з відповідачем з 01.05.2004 року однією сім`єю у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . З 26.01.2011 року позивач зареєструвала відповідача в квартирі яка належала їй, за вказаною адресою. Крім відповідача у вказаній квартирі були зареєстровані та проживали позивач, її донька та відповідач. Позивач працювала, а відповідач підробляв водієм на маршрутному таксі, в них був спільний бюджет, вона готувала їжу, прала одяг та білизну відповідача. Вони разом влаштовували спільний відпочинок із дітьми позивача, спільно святкували родинні свята та відвідували разом своїх друзів. 18.04.2015 року вони придбали за спільні кошти автомобіль ЗИЛ (асенізатор), д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрували за відповідачем. 06.05.2015 року відповідач зареєструвався як фізична особа-підприємець. 15.02.2021 року відповідач посварився з донькою позивача та влаштував сварку з позивачем після чого, пішов проживати до іншої жінки. До розірвання відносин позивач спільно з відповідачем користувалися автомобілем «Шевроле Авео», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Вважає за доцільне визнати спільною сумісною власністю вказані автомобілі та залишити вказані автомобілі у власності відповідача та стягнути із відповідача на її користь грошову компенсацію за її участь у спільній сумісній власності.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення її недоліків.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2021 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні позивачем та її представником підтримано клопотання яке було заявлено одночасно з позовною заявою про призначення авто товарознавчої експертизи.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 року призначено у справі судову авто товарознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

26.10.2022 року на адресу Фастівського міськрайонного суду надійшов висновок експертів від 07.10.2022 № 35223/35224/21-54 за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи у цивільній справі № 381/2615/21.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2022 року поновлено провадження по справі та призначено до підготовчого судового розгляду.

04.11.2022 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режими відео конференції через відозв`язок системи «Електроний суд».

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2022 року клопотання представника позивача задоволено та ухвалено провести розгляд справи у режимі відео конференції.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, та просили у їх задоволені відмовити. Вважають позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують позовні вимоги.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджено Договором дарування квартири від 09.11.2002 року посвідчено ОСОБА_5 , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори. Зареєстровано в реєстрі за № 1932.

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , відповідач по справі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.01.2011 року по теперішній час.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки «CHEVROLET Aveo SF69Y», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , від 27.07.2010 року та транспортний засіб марки «ЗИЛ 4505», спеціалізований вантажний цистерна асенізаційна, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , від 18.04.2015 року.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила встановити факт проживання разом однією сім`єю її та відповідача без реєстрації шлюбу, визнати спільною сумісною власністю транспортні засоби та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на період, який зазначає позивач про спільне проживання, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який було розірвано лише 21 липня 2010 року, про що зроблено актовий запис № 77 в Книзі реєстрації розірвань шлюбу відділом РАЦС Новоукраїнського РУЮ Кіровоградської області (свідоцтво про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_5 ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту, доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Виходячи з положень частини другої статті 74 СК України, на вказані правовідносини поширюються положення статті 60 СК України, яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року, справа № 544/1274/16-ц, провадження № 61-22277св18 зроблено висновок, що вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

В ході розгляду справи судом встановлено про відсутність належних та допустимих доказів які б підтверджували факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 травня 2004 року по 21 липня 2010 року, тобто в період перебування відповідача в шлюбі з іншою особою.

При розгляді справи були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які надали покази щодо проживання сторін за однією адресою, спільне перебування сторін на святкуваннях, що не підтверджує факт ведення спільного господарства, існування спільного бюджету та використання коштів для потреб сім`ї, як і не надано доказів, що вказані автомобілі які є предметом спору було придбано за спільні кошти або в інтересах сім`ї, отже не підтверджують наявність притаманних подружжю стосунків та ведення спільного бюджету.

Як зазначив у своєму висновку Верховний суд, викладеного в постанові КЦС від 28.08.2019 року у справі №588/350/15-ц, спільний відпочинок сторін, перебування разом на святкуванні свят, самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Періодичне проживання сторін у спірному будинку не є підставою для застосування до спірних правовідносин положень ст.74 СК України.

Факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (постанова ВС від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц).

Таким чином, за наведених обставин суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довела наявність між нею і ОСОБА_3 відносин, притаманних подружжю та не надала доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно з встановленим ст.13 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 129 Конституції України, статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що судом прийнято рішення про відмову в позові, суд не вбачає за можливість стягнення з відповідача судових витрат

Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.15,16, 368 ЦК України, ст.3, 21,36,60,74 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер - НОМЕР_6 , зареєстр.: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер - НОМЕР_7 , зареєстр.: АДРЕСА_1 про встановлення факту проживання разом однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 22.02.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей