У х в а л а

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 638/6137/17

провадження № 61-2233ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка Олександра Олександровича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 січня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 20 грудня 2012 року до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року, укладену між товариством з обмеженою відповідальністю «Оргтехбуд» (далі - ТОВ «Оргтехбуд») та ОСОБА_3 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , видане реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області 02 серпня 2013 року за індексним номером 7505479 на ім`я ОСОБА_3 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 10 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О. І., зареєстрований в реєстрі за № 1063.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року (касаційне провадження № 61-22478ск19) касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишено без змін.

У вересні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прядко О. О. звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2022 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 січня 2023, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка О. О. про перегляд Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року за нововиявленими обставинами у цій справі відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення, у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходили з того, що заявником не доведено наявність підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Оскільки обставини, що викладені ОСОБА_1 у заяві не є нововиявленими, а ґрунтуються на переоцінці доказів, яким вже судами різних інстанцій надано відповідну оцінку.

У лютому 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прядко О. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить зазначені судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Мотивуючи свої вимоги тим, що однією із підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування цього рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Зазначає, що спірне рішення ґрунтується лише на копії судового рішення за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Оргтехбуд» про визнання права власності, а не на матеріалах цивільної справи № 638/21061/13, яка учасниками цієї справи не витребовувалася. Крім того, ОСОБА_1 не був стороною у цивільній справі № 638/21061/13 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Оргтехбуд» про визнання права власності на квартиру, тому не міг знати про скасування апеляційним судом Харківської області від 13 вересня 2018 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року, отже вважає, що ОСОБА_2 ввела суд в оману, оскільки не повідомила про зміну істотних фактичних обставин, що призвело до ухвалення помилкового рішення щодо скасування його права власності, хоча він був добросовісним набувачем.

Перевіривши доводи касаційної скарги суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним й обґрунтованим.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Разом із цим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам потрібно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року,яке було предметом розгляду судами апеляційної та касаційної інстанцій, у цій справі позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 20 грудня 2012 року до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року, укладену між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_3 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , видане реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області 02 серпня 2013 року за індексним номером 7505479 на ім`я ОСОБА_3 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 10 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.І., зареєстрований за № 1063.

З описової частини постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року (касаційне провадження № 61-22478ск19) у цій справі вбачається, щоу касаційній скарзі, поданій 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 до Верховного Суду, було зазначено ті ж самі доводи, як й у цій касаційній скарзі, які вже досліджувалися Верховним Судом та на які надано обґрунтовану відповідь.

Крім того, Верховний Суд у зазначеній постанові констатував, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про визнання недійсною додаткову угоду від 20 грудня 2012 року № 1 до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року № 12.01/26-1, укладену між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_3 , та визнання недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , видане Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області 02 серпня 2013 року за індексним номером 7505479 на ім`я ОСОБА_3 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зі змісту уточненої позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що предметом спору у справі № 638/6137/17 є захист майнових прав ОСОБА_2 на вказану квартиру, що виникли на підставі договору про дольову участь у будівництві від 09 січня 2006 року, а не захист належного позивачці права власності на цю квартиру.

Отже, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що скасування рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року у справі № 638/21061/13 про визнання за ОСОБА_4 права власності на цю квартиру жодним чином не могло вплинути на висновки суду з приводу законності додаткової угоди від 20 грудня 2012 року № 1 до договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року № 12.01/26-1, укладену між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_3 , свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 02 серпня 2013 року на ім`я ОСОБА_3 та договору купівлі-продажу цієї квартири.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими обставинами, оскільки не були відомі на час ухвалення рішення та не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України, а фактично зводяться до незгоди заявника з судовим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року.

Посилання заявника на ту обставину, що на час розгляду цієї цивільної справи відповідачу не було відомо, що ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_1 з наступного дня після скасування рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року у справі № 638/21061/13, тобто з 14 вересня 2018 року, яка не є істотною для справи обставиною, крім того такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що зазначені в заяві про перегляд судового рішення обставини не носять характеру нововиявлених, тобто обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 - адвокат Прядко О. О. не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України, відтак заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами є необґрунтованою.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з оскаржуваними судовими рішеннями та правильність висновків судів не спростовують.

Отже, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення й зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка Олександра Олександровича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 січня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара