Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., з участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що знаходиться за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , до

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.01.2011 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг б/н, шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачк отримав кредитну картку та в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6 000 гривень.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 16.09.2020 у нього виникла заборгованість у розмірі 15 207,23 грн, зокрема: 8 709,89 грн заборгованість за тілом кредиту, 8 709,89 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3043, 08 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625 ЦК України, 3454, 36 грн нарахована пеня.

Ураховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.01.2011 в розмірі 15 207,23 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн сплаченого судового збору.

Відповідач подав заперечення проти позову, в яких просить повністю відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що виписка, яку додав позивач до позовної заяви на підтвердження позовних вимог, не відображає відомості щодо зменшення кредитного ліміту, а отже вона може бути сфальсифікована позивачем. У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності щодо неустойки. Матеріали справи не містять підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, Витяги з Тарифів.

Тринадцятого квітня 2021 року представник позивача подав відповідь на заперечення відповідача, в якій, поміж іншого, звертає увагу на те, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що

підписанням даної заяви відповідач підтверджує, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, які разом із даною заявою складають Договір банківського обслуговування. Відповідач підписав «Довідку про умови кредитування», з якої чітко вбачається, що він ознайомився з встановленою йому поточною процентною ставкою в розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафи.

П`ятнадцятого квітня 2021 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 11 752,87 грн, зокрема: 8709,79 грн заборгованість за тілом кредиту, 3043, 08 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625 ЦК України.

Двадцять восьмого листопада 2022 року представник позивача подав чергову заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 3384, 18 грн, з яких 341,10 грн заборгованість за тілом кредиту, 3043, 08 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625 ЦК України.

У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи без його участі у разі неявки відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак, подав заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у раніше поданих письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика, кредит, банківський вклад" ЦИвідьного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання

грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У анкеті-заяві позичальника від 21 січня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Проте, у довідці про умови кредитування від 21 січня 2011 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісія. Зазначена довідка підписана відповідачем ОСОБА_1 .

Банк, вимагаючи погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, а також вказаної довідки про умови кредитування, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що вказано й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у провадженні № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається. Не спростовує даного факту і доданий позивачем наказ банку щодо затвердження даних умов, оскільки він не підтверджує того факту, що відповідачу були надані для ознайомлення саме ці Умови і Правила.

Суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку в будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для позивача.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 січня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У частинах першій та третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суд бере до уваги, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 21.01.2011 року, в якій не зазначено строк повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, фактичне неповернення відповідачем отриманих та використаних коштів, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, згідно з якою, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, суд прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При визначенні фактично отриманої відповідачем суми коштів, які підлягають поверненню позивачу, суд виходить, зокрема, з заяви про зменшення позовних вимог від 28.11.2022, в якій позивач просить стягнути з відповідача 341,10 грн заборгованості за тілом кредиту.

Що стосується вимоги банку щодо стягнення з відповідача 3043, 08 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на те, що банк безпідставно нараховував зазначену суму, виходячи з процентної ставки 84 %, про що свідчить відповідний розрахунок позивача. Разом з тим, така процентна ставка не визначена ні заявою-приєднання, ні довідкою про умови кредитування від 21.01.2011, а Умови, Правила та Тарифи, на які посилається банк як підставу заявленої вимоги, згідно зазначеним вище висновком суду, не є частинами кредитного договору від 21.01.2011.

Таки чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача належить стягнути на користь позивача суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 341,10 гривень.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача 211,87 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258, 259, 264, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 549-551, 625, 634, 635, 651, 1049-1050, 1052, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний бан «ПриватБанк», суму заборгованості за кредитним договором б/н від 21.01.2011, станом на 16.09.2020, в розмірі 341,10 грн (триста сорок одна гривня 10 коп.), яка являє собою заборгованість за тілом кредиту, а також 211,87 грн (двісті одинадцять грн 87 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя Н.І. Зарева