Справа № 570/706/22
Номер провадження 2/570/130/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.

представника позивача адвоката Канюк Я.Ю. в режимі відеоконференції,

представника відповідача адвоката Сулковського Б.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 р. представник позивача ОСОБА_1 адвокат Канюк Я.Ю. звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області до відповдіача ОСОБА_2 , в якому згідно заяви про збільшення позовних вимог вх. 14760 від 06.10.2022 р. просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 230 437,50 грн. шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, з яких: - 183 212, 24 грн. різниця між фактичною шкодою та розміром страхової виплати (відшкодування);

- 11 200, 00 грн. витрати на транспортування пошкодженого транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 , до місця ремонту;

- 4000, 00 грн. оплата ФОП ОСОБА_3 за проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріальних збитків на дату ДТП;

- 32 025,26 грн. інфляційні втрати.

Стягнути понесені судові витрати.

В обгрунтування позову представник позивача вказує, що 14.09.2021 р. о 18 год. 05 хв. на 338 км+300м автодороги М06 Київ-Чоп водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу Acura DMX д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з ним. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказаними діями відповідач порушив п.2.3 б, п.16.11 ПДР, чим вчинив правопрушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22.10.2021 р. у справі №570/4329/21 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними зсобами на строк шість місяців.

Наводить положення ч.1 ст.1166, 1194 ЦК України.

Відповідач, керуючи транспортним засобом НОМЕР_1 застрахував свою відповідальність в ПРАТ СК «ВУСО» згідно полісу №202925794.

27.09.2021 р. позивач отримав від ПРАТ СК «ВУСО» 129 870,64 грн. страхового відшкодування. Однак розмір шкоди, який заподіяв відповідач майну позивача значно перевищує розмір страхового відшкодування, саме тому й подано даний позов.

Відповідно до Звіту №1993 Про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, який складено ФОП ОСОБА_3 28.12.2021 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 313 212,24 грн.

Позивач додатково поніс витрати :

1200,00 грн. евакуація пошкодженого трансепортного засобу з місця ДТП;

10000,00 грн. транспортування пошкодженого транспортного засобу до місця ремонту автомобіля у місті Київ;

4000 грн. оплата ФОП ОСОБА_3 за проведення оцінки транспортного засобу для визначеннч матеріальних збитків на дату ДТП.

З урахуванням здійсненої страховиком виплати, розмір завданої відповдіачем шкоди становить 198 412,24 грн. (313 212,24 грн. 130 000,00 грн. + 1200,00 грн. + 10 000,00 грн. + 4000,00 грн.).

Винуватець ДТП повинен відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку, тоді як страхова виплачує лише вартість матеріального збитку.

Наводить судову практику Верховного Суду, а саме постанову у справі №686/17155/15-ц від 03.10.2018 р.

Дійсно розмір завданої шкоди є значно вище, ніж вартість матеріального збитку, що визначено звітом №1993 від 28.12.2021 р., оскільки при визначенні розміру збитку оцінювач врахував коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, але для відновлення пошкодженого автомобіля необхідно провести заміну пошкоджених деталей на нові, а не на зношені.

Оскільки винним за завдання матеріальної шкоди позивачу є відповідач, то останній зобов`язаний її відшкодувати ОСОБА_1 в повному розмірі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11.04.2022 р. відкрито спрощене позовне провадження.

Представник відповідача адвокат Сулковський Б.П. у запереченнях на заяву про зібльшення позовних вимог вх. 18262 від 08.12.2022 р. вказує, що посилання позивача на висновок ВС у постанові №686/17155/15-ц є невірним, адже мова йде саме про фактично здійснений ремонт, позивачем ремонт автомобіля не здійснено, а якщо і здійснено, то не надано доказів фактично понесених сум на здійснення ремонту.

Наводить п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про заальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , постанову ВС від 19.09.2018 р. Включання ПДВ до суми матеріалного збитку вважає необгрунтованим, адже доказів підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля та сплати пзивачем виконавцю ремонту суми ПДВ суду не надано, тому сума розміру оцінненої шкоди складає згідно звіту №1993 про оцінку автомобіля від 17.09.2021 р. з ПДВ 20 % становить 214 530,95 грн., відповідно сума без врахування 20% ПДВ становить 178 775,79 грн.

29.09.2021 р. позивач отримав від ПрАТ СК «ВУСО» 129 870,64 грн., відповідно сума, на яку має право позивач складає різницю між оціненою матеріальною шкодою, завданою автомобілю та отриманим страховим відшкодуванням, що може становити 48 905,15 грн. Невірне обрахування позивачем суми відшкодування привело і до невірного визначення інфляційних втрат. Вважає позов і заяву про збільшення позовни хвимог необгрунтованими, безпідставними, такими, що не підлягають до задоволення.

У додаткових поясненнях вх. 809 від 19.01.2023 р. представник позивача адвокат Канюк Я.Ю. вказує, що представник відповідача помилково ототожнює розмір страхового відшкодування із розміром завданих його клієнтом збитків у вигляді майнової шкоди. Твердження, що ПДВ не нараховується на розмір страхового відшкодування, а тому розмір оціненої майнової шкоди має бути зменшено на суму ПДВ є таким, що вводить суд в оману, адже страхове відшкодування його клієнту вже здійснено страховою компанією в межах ліміту страхового полісу відповідача, а позовні вимоги стосуються саме різниці між фактично завданою шкодою та страховим відшкодуванням.

Позивач частково здійснив ремонт автомобіля за рахунок страхового відшкодування та власних заощаджень, однак до справи це немає ніякого відношення.

Представник відповідача разом з тим не ставить під сумнів розмір майнової шкоди, що визначено Звітом про оцінку.

Суд, вислухавши пояснення представників учасників справи у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як убачається з постанови Рівненського районного суду у справі №570/4329/21 від 22.10.2021 р., 14.09.2021 р. о 18 год. 05 хв. на 338 км+300м автодороги М 06 Київ-Чоп водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу Acura DMX, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з ним. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив п. 2.3 б, п. 16.11 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб - автомобіль марки Acura DMX д.н.з. НОМЕР_2 належний на праві власності позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Згідно зі Звітом №1993 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ Acura DMX д.н.з. НОМЕР_2 , складеного ФОП ОСОБА_3 28.12.2021 р., вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу складає 313 212,24 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На час скоєння 14.09.2021 р. дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у встановлений законом спосіб ПрАТ СК «ВУСО», що відповідачем не заперечується.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача адвокат Канюк Я., позивач отримав від страховика відповідача на картку страхове відшкодування у розмірі 129 870,64 грн., що не заперечувалося відповідачем по справі.

Між сторонами по справі виникли правовідносини з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Матеріалами справи повністю доведений факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу у насідок ДТП.

Так, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди був зокрема пошкоджено транспортний засіб - автомобіль марки Acura MDX н/з НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Згідно зі звітом №1993 з оцінки вартості майнової шкоди, завданого власнику КТЗ Acura MDX н/з НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складеного ФОП ОСОБА_3 28.12.2021 р., вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу складає 313 212,24 грн.

На час скоєння 14.09.2021 р. дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ СК «ВУСО». Відповідачем у спростування вказаних обставин доказів до суду не надано.

Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14.09.2021 року відповідачем потерпілій особі відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду не надано.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням ЗНОСУ, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року справа № 592/8115/1, від 15 жовтня 2020 року справа № 755/7666/19.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-115бсв 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від ЗО жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61- 12032св19).

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Як зазначалось вище, згідно зі звітом №1993 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ марки «ACURA MDX», н/з НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складеного ФОП ОСОБА_3 28.12.2021 року, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу складає 313 212,24 грн.

Оскільки ПрАТ СК «ВУСО» було відшкодовано на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 129 870,64 грн., то різниця між встановленою сумою вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням становить - 183 212,24 грн., яка підлягає стягненню з відповідача як винної особи в скоєні дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків, у вигляді витрат, які він мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 313 212,24 грн, а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.

Зазначене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 закону №1961-IV, ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Позивач з метою визначення матеріальних збитків на дату ДТП замовив проведення оцінки транспортного засобу та оплатив за її проведення 4000, 00 грн. ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи. Зокрема договором № 1993 від 18.11.2021, актом виконаних робіт від 28.12.2021, Рахунком №1993 від 18.11.2021 та квитанцією №0.0..1 від 16.12.2021.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 викладено правову позицію, за якою наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вказане, ключовим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню також сума коштів встановленого індексу інфляції - 32 025,26 грн.

Згідно положень ст.141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами.

При вирішенні вимог відповідача щодо стягнення судових витрат, то суд застосовує такі норми права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До позовної заяви долучено Акт № 2 від 31.01.2023 року передачі-приймання наданих послуг за Договором про надання правничої (правової) допомоги № 30 від 18.01.2022.

Згідно вказаного Акту №2 від 31.01.2023 року, послуги адвоката надано клієнтові на суму 10500 грн., які позивачем сплачено, що підтверджується меморіальним ордером від 10.02.2023 р.

ВС КЦС у постанові від 27.07.2022 р. у справі №686/28627/18 зазначив наступне.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020р. у справі № 648/1102/19, де зазначено наступне.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Понесені судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 2304,40 грн., витрат на правничу допомогу в сумі 10 500 грн. підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 230 437,50 грн. шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, з яких: 183 212,24 грн. різниця між фактичною шкодою та розміром страхової виплати (відшкодування); 11 200,00 грн. витрати на транспортування пошкодженого транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 , до місця ремонту; 4000,00 грн. оплата ФОП ОСОБА_3 за проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріальних збитків на дату ДТП; 32 025,26 грн. інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 2304,40 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 10 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .; РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 28.02.2023 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.