Справа № 177/373/23
Провадження № 2-з/177/6/23
У Х В А Л А

Іменем УКраїни

01.03.2023

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі: секретаря Сотнікова А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів.

Вказує, що дитина, на утримання якої з позивача стягуються аліменти, з заробітної плати позивача на користь відповідача є власністю дитини, та в разі задоволення позовних вимог може бути ускладнене повернення коштів отриманих відповідачем безпідставно, що буде порушувати майнові права дитини. Окрім того, незастосування забезпечення позову може спонукати відповідача до зловживання процесуальними правами та використання їх на користь штучного затягування розгляду, що може істотно ускладнити ефективний захист та призвести до ускладнення поновлення прав дитини, тому просить забезпечити позов, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, рішення суду № 211/6061/15-ц, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з чим, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Розглянувши вказану заяву, суд прийшов до висновку що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.6 ч.1ст. 150 ЦПК, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, згідно яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову. За своєю суттю інститут забезпечення в цивільному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи N 6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Звертаючись до суду, позивач просить вжити заходів забезпечення позову у спосіб, визначений п. 6 ч. 1ст. 150 ЦПК України, мотивуючи свою позицію тим, що зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову про припинення сплати аліментів. Проте, пунктом 6 ч. 1ст. 150ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для застосування такого заходу забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, при цьому виконавчий документ має бути оскаржений боржником у судовому порядку. Це прямо вказує на необхідність оскарження такого виконавчого документу в судовому порядку.

Однак, судове рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на підставі якого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області виданий виконавчий лист, не оскаржується ОСОБА_1 при цьому він звернувся до суду з самостійним позовом, в якому просить припинити стягнення аліментів, починаючи з 09 червня 2022 року. Тому, правові підстави для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого листа, виданого судом, відсутні. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд в ухвалі від 23.03.2020 року у справі N 757/34365/19-ц.

Відповідно до ч. 10статті 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. В той час, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є тотожним заявленим позовним вимогам, тому суд, задовольняючи таку заяву, по суті вирішує спір, що є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.149,150,151,152,153,260,261,268,353,354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: