УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року

м. Харків

справа № 638/6552/20

провадження № 2-др/638/7/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

секретаря судового засідання - Гасана М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Надобко Тетяни Юріївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків,

установив:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 516 683 гривні 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки у розмірі 7 246 гривень 36 копійок та 3 % річних у розмірі 7 713 гривень 58 копійок за період з 13 листопада 2019 року по 12 травня 2020 року.

У задоволенні іншої частни позовних вимог відмовлено.

12 жовтня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі № 638/6552/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків, яким вирішити питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000, 00 грн.

Сторони у судове засідання не з`явились, про день, місце та час судового засідання повідомлялись належним чином.

10 грудня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив заяву ОСОБА_3 по цивільній справі про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду. Стосовно наданих копій квитанцій зазначив, що не можна однозначно вважати, що вказані в них суми були сплачені за юридичні послуги саме у справі № 638/6552/20. Вважає заявлену суму недоведеною та необгрунтованою.

18 січня 2022 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Надобко Т.Ю. подала до суду заперечення, в яких просить ухвалити додаткове рішення у справі, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000, 00 грн.

27 січня 2022 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Надобко Т.Ю. надала через канцелярію суду заяву, про розгляд заяви за відсутності відповідача та представника відповідача за наявними матеріалами. Заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує та просить задовольнити.

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI (у редакції станом на дату розгляду судами справи та прийняття оскаржуваних рішень) видами адвокатської діяльності, зокрема, є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбаченихстаттею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин другої - п`ятої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Судом встановлено, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року витребувано із Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу № 638/6552/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків.

29 листопада 2021 року на виконання ухвали Харківського апеляційного суду цивільна справа № 638/6552/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків направлена до Харківського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги та до цього часу до суду не надійшла.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Надобко Т.Ю. на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Надобко Т.Ю. на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків.

Призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 10 червня 2022 року прийнято до свого провадження провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 25.10.2022 року на 10 год. 50 хв.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження задоволено.

Зупинено провадження у справі № 638/6552/20 за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків до набрання законної сили судовим рішенням у справі №638/6137/17 за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року.

Слід зазначити, що положеннями статті 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. Резолютивна частина постанови, зокрема, має містити висновок щодо розподілу судових витрат.

Так, згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі незгоди з висновком суду апеляційної інстанції,в тому числі і в частині розподілу, перерозподілу чи не розподілу судових витрат, учасники справи мають право оскаржити його у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду на підставі статті 389 ЦПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, у разі зміни рішення або ухвалення нового, за наслідками апеляційного перегляду, наділений повноваженнями, відповідно, вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

Або ж питання щодо розподілу судових витрат повинно бути вирішено в судовому рішенні за наслідком нового розгляду справи по суті спору в суді першої інстанції, у разі передачі справи на новий розгляд.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 202/4233/16.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як встановлено, матеріали цивільної справи № 638/6552/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків було направлено до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги та станом на цей час до суду першої інстанції не повернуто.

Провадження у справі № 638/6552/20 за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №638/6137/17 за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року.

Наведені обставини, зупинення провадження у справі, та, відповідно, відсутність матеріалів цивільної справи, які знаходяться в апеляційному суді, позбавляють суд можливості розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення у розумний строк. Водночас, за відсутності результату розгляду щодо перегляду рішення в апеляційному порядку за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд першої інстанції не має можливості належним чином встановити дійсні фактичні обставини та здійснити правильний розподіл судових витрат, ухвалити законне та обгрунтоване додаткове рішення.

Виходячи з вищевикладеного, правові підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу відсутні.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Надобко Т.Ю. про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат слід відмовити.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Надобко Тетяни Юріївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування збитків - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 01 березня 2023 року.

Суддя В. М. Яковлева