Справа № 587/1726/22
01 лютого 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Губарь Ю.В., представника позивача адвоката Гаврилюк Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» (ДУ «Держгрунтохорона»), третя особа Сумська філія Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В :
Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що вона, 02.05.2019 року була прийнята на роботу до Сумської філії Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» на посаду провідного фахівця лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації земель. 01.06.2022 року її було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України. В наказі СФ ДУ «Держгрунтохорона» від 31.05.2022 року №14-к зазначається, що відповідач мав провести остаточний розрахунок та виплатити грошову компенсацію позивачці за 46 календарних днів невикористаної відпустки після відновлення діяльності філії. СФ ДУ «Держгрунтохорона» не є юридичною особою, підпорядкована ДУ «Інститут охорони ґрунтів України», її фінансування, в тому числі і виплата всім працівникам заробітної плати, здійснювалось за рахунок коштів відповідача, які надходили на рахунок третьої особи - СФ ДУ «Держгрунтохорона». При звільненні, а саме 01.06.2022 року, ОСОБА_2 не отримала від відповідача через 3третюособу (СФ ДУ «Держгрунтохорона») повного розрахунку. Позивачка намагалася врегулювати спір до звернення до суду, однак відповідач не надав відповідних документів та не провів розрахунку. Після направлення запиту на адресу відповідача та отримання довідки щодо суми нарахувань, належних їй до сплати за червень 2022 р., їй було нараховано 12 718,68 грн. і вона мала отримати на руки при звільненні з роботи ( за мінусом податків і зборів) 10 238,54 грн. В день звільнення, тобто 01.06.2022 р., з нею не було проведено повного розрахунку та не виплачені всі належні суми, що є порушенням норм КЗпП України. Відповідач провів розрахунок лише 29.09.2022 р., сплативши - 10 238,54 грн., та 24.10.2022 року, сплативши - 2025,03 грн., а всього: 12 263,57 грн. Таким чином, позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 02.06.2022 р. і по день фактичного розрахунку - 23.10.2022 р. в розмірі 54 928,02 грн., взявши в розрахунок надані довідки щодо нарахування заробітної плати ОСОБА_1 .
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, враховуючи, що відповідач не оспорює факт затримки розрахунку при звільненні, чим порушив положення ст.ст.47,116 КЗпП України.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов ДУ «Держгрунтохорона» проти позовних вимог заперечувала, зазначивши, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану внаслідок збройної агресії рф проти України, ДУ «Держгрунтохорона», у тому числі її філії, які фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, опинилися у скрутному становищі, так як забезпечити виплати по оплаті праці стало вкрай важко, оскільки виплати здійснюється не лише за рахунок загального фонду, але і за рахунок спеціального фонду як плату за послуги, що надаються бюджетними установами, згідно з їх основною діяльністю, тому позивачка була повідомлена про те, що можуть виникнути проблеми щодо вчасного розрахунку при звільнені, і ці проблеми можуть виникнути не з вини роботодавця, а у зв`язку з бойовими діями, зокрема, і на території Сумської області. Крім того, відповідач наголосив, що відповідно до Відомостей нарахування коштів №184 Сумської філії Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» та Виписки ХОД АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», повну виплату ОСОБА_1 було здійснено 24 жовтня 2022 року. Відповідач також послався на невірний, на його думку, розрахунок середнього заробітку, наданий позивачкою по справі.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно наказу №15-к від 26.04.2019 року 02.05.2019 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до Сумської філії Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» на посаду провідного фахівця лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації земель, що підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_1 . ( ар. с. 4).
Відповідно до наказу Сумської філії ДУ «Держгрунтохорона» від 31.05.2022 року №14-к, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 01.06.2022 року за угодою сторін. (п.1 ст. 36 КЗпП України). В наказі другим пунктом зазначено, що головному бухгалтеру провести остаточні розрахунки згідно чинного законодавства, виплатити грошову компенсацію за 46 календарних дів невикористаної відпустки після відновлення діяльності філії. ( ар.с.5).
Позивачці при звільненні з роботи була нарахована компенсація за невикористану відпустку.
Відповідно до довідки Сумської філії ДУ «Держгрунтохорона» від 26.09.2022 р. № 158-17/01/103, ОСОБА_1 за червень 2022 р. було нараховано 12 718,68 грн., а за мінусом податків і зборів - 10 238,54 грн.( ар. с. 13).
Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України відповідач як роботодавець був зобов`язаний провести повний розрахунок з позивачкою і виплатити їй в день звільнення всі суми, належні звільненому працівнику.
Як вбачається з історії карткового рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_1 було перераховано в якості заробітної плати 29.09.2022 р. - 10 238,54 грн., які надійшли на рахунок 01.10.2022 року, а 24.10.2022 року перераховано в якості заробітної плати - 2025,03 грн., а всього: 12 263,57 грн.(ар.с.14-15).
Частина 1 статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Факт порушення трудового законодавства, зокрема, положень ст. ст. 116, 117, 47 КЗпП України, не оспорює і відповідач по справі, погоджуючись з тим, що при звільненні з відповідачкою не був проведений розрахунок у строки і в порядку, передбаченому ст. ст. 116, 117 КЗпП України.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки в частині виплати грошових сум внаслідок порушення строків розрахунку при звільненні позивачки з роботи.
Обґрунтовуючи розмір грошових сум, що підлягають стягненню, позивачка послалась на довідку відповідача від 26.09.2022 р., з якої вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 538,51 грн. ( ар. с. 13).
За період з 02.06.2022 р. по 21.10.2022 року на користь позивача підлягає стягненню середньоденна зарплата за 102 робочих дня (з врахуванням п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями - в суботу та неділю), що становить 54 928,02 грн. (538,51 грн. х 102 днів).
Оспорюючи позовні вимоги, відповідач у відзиві на позов зазначив, що ця сума не є обґрунтованою, оскільки розмір середньомісячної заробітної плати позивача згідно з довідкою, виданою Сумською філією державної установи «Інститут охорони ґрунтів України», складає: 10 501, 00 грн за лютий та за березень 4 690, 67 грн. Кількість робочих днів у лютому та березні 2022 року сумарно становить - 31 робочий день. 10 501, 00 + 4 690, 67 = 15 191, 67 грн - сума заробітної плати позивачки за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів перед звільненням; 15 191,67 : 31 = 490,05 - середньоденна заробітна плата позивачки; 102 х 490, 05 = 49 985, 10 - сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені.
Водночас, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України « Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, застосовується у випадках розрахунку за час затримки виплати зарплати при звільненні з роботи і в цьому випадку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх 2-х календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні 2 місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.
Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої зарплати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за 2 місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної зарплати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу 5 пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні 2 календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Суд погоджується з розрахунком середньоденної заробітної плати позивачки, наданим представником позивачки ОСОБА_3 , оскільки наданий розрахунок ґрунтується на вимогах законодавства, зокрема, на Законі України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100.
Разом з тим, визначаючи розмір грошових сум за затримку розрахунку при звільненні, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує наступне.
Захищаючи майнові права працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать саме в день звільнення. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування спрямовано на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після ухвалення судового рішення.
Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).
З огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Зазначаючи про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки, відповідач послався на те, що відповідно до Положення про державну установу «Інститут охорони грунтів України», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.07.2021 № 57, Установа заснована на державній власності, належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України та є державною неприбутковою установою. Державна установа «Інститут охорони ґрунтів України» та її філії повністю фінансуються за рахунок бюджетних коштів. Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан, у зв`язку із цим Сумська філія Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» не вела в повному обсязі господарську діяльність та не мала змоги у зв`язку із військовою агресією росії та відсутністю технічних можливостей здійснювати належні виплати вчасно. Установа у тому числі її філії, які фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, опинилися у скрутному становищі, так як забезпечити виплати по оплаті праці стало вкрай важко, оскільки виплати здійснюється не лише за рахунок загального фонду, але і за рахунок спеціального фонду як плату за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю, тому позивачка була повідомлена про те, що можуть виникнути проблеми щодо вчасного розрахунку при звільнені не з вини роботодавця, а у зв`язку з бойовими діями, зокрема, і на території Сумської області.
Зазначені обставини суд також враховує при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки.
Суд вважає, що такий розмір відповідальності відповідача за прострочення виплати позивачці належних при звільненні виплат буде розумним, справедливим та пропорційним, відповідатиме обставинам справи, а також враховуватиме права та інтереси обох сторін.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до положень ст. 141 ЦПК України; таким чином з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок.
На підставі викладеного, ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, суд
В іншій частині позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Степаненко