КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №355/1096/22
номер провадження №22-ц/824/321/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушиній І.В.

за участі: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2022 року, постановлену під головуванням судді Баришівського районного суду Київської області Чальцева Т.В.,

у цивільній справі №355/1096/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Зінич Анна Ігорівна про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Зінич Анна Ігорівна про визнання заповіту недійсним.

19 жовтня 2022 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала клопотання про забезпечення позову: накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 що належала ОСОБА_5 , та арешт на 1/12 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначаючи, що предметом спору по даній справі є визнання недійсним заповіту складеного 29 квітня 2022 року, яким заповідано все майно спадкодавиці сторонній особі - ОСОБА_2 . Нотаріус Зінич А.І. , яка його зареєструвала в реєстрі під номером №156, 157 отримала доступ до реєстрів тільки 03 травня 2022 року. Крім того, заповіт підписаний свідками, а не самою спадкодавицею, не дивлячись на те, що 24 квітня 2022 року позивач спілкувалась з матір'юпо телефону та нічого не чула про погіршення стану її здоров`я та неможливістю керувати руками.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважала, що заповіт є недійсним (ст. 215, ст.203 ЦКУ) про що подано позовну заяву, а також заяву про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства, яка на даний час знаходиться на стадії досудового слідства.

Зазначала, що у зв`язку з поданням позову про визнання заповіту недійсним та поданням заяви про прийняття спадщини, у разі задоволення позову та не забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спадкове нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину може отримати ОСОБА_2 і розпорядитись майном на власний розсуд. Відтак буде неможливовиконати рішення суду, та ускладнить повернення майна в майбутньому, зважаючи на те, що право ОСОБА_2 на отримання свідоцтва про право на спадщину настане після 10 листопада 2022 року.

УхвалоюБаришівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2022 року заяву представника позивача Семенець Г.Л. про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на:

- квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і належала ОСОБА_5 ;

- на 1/12 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належала ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб. При цьому, квартира та частина квартири, на які накладено арешт оскаржуваною ухвалою суду не є власністю відповідача, власником даного майна є ОСОБА_5 .

Крім того, судом першої інстанції не здійснено оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються.

10 лютого 2023 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Семенець Г.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Кучерявенко О.М. підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Позивач та його представник, приватний нотаріус Зінич А.І. будучи повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, до початку розгляду справи подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з'явилися, в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заявлену вимогу суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного позову є визнання заповіту недійсним. При цьому, відповідачем подано заяву про прийняття спадщини. У разі задоволення позову та не забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спадкове нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину може отримати ОСОБА_2 та розпорядитись майном на власний розсуд. Таким чином позивачу неможливо буде виконати рішення суду, що ускладнить повернення майна в майбутньому та потягне за собою притягнення до участі у справі інших учасників процесу.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник вказував на те, що судом порушено норми процесуального права, накладено арешт на майно особи, яка померла (спадкодавця) в той час як у відповідності до ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, грошові кошти, що належать відповідачу.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені ст. 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться чи буде знаходитися справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Положення п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частина 3 вказаної статті закріплює, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам та не порушення прав третіх осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що суд дотримався указаних вище умов та, з огляду на предмет позову, дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення.

Так як у відповідності до ч.1 ст.346 ЦПК України право власності на майно припиняється у разі припинення юридичної особи або смерті фізичної особи.

Майнові права на спадкове майно переходять до спадкоємців з моменту відкриття спадщини.

Оскільки спадщину за матеріалами позовної заяви мали прийняти: ОСОБА_2 - за заповітом та ОСОБА_3 - за законом, то між ними виник спір.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Отже, вжиття судом заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно узгоджується з вимогами процесуального закону і є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Водночас, слід зауважити, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна, передбачені законом, мають тимчасовий характер і не порушують прав як власника майна, а лише тимчасово (до розгляду справи по суті, ухвалення відповідного судового рішення та набрання ним законної сили) обмежують можливість розпорядження, забезпечуючи тим самим ефективну можливість виконання судового рішення за майновими вимогами, у випадку задоволення позову. У випадку ж відмови у задоволенні позову, вжиті судом заходи підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372,374,375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 28 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: