Справа № 404/5612/21
Номер провадження 2/404/1469/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря - Добровольської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 12 372,73 грн., 3% річних в сумі 856,90 грн., індекс інфляції в сумі 2 209,50 грн., а всього 15 439,13 грн., а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.04.2012 року надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 та видачею абонентської книжки відповідач вступила у фактичні договірні відносини з підприємством. Станом на 01.07.2021 року заборгованість відповідача перед ОКВП «Дніпро-Кіровоград» становить 12 372,73 грн. за період з 01.12.2015 року по 30.06.2021 року. Крім того, відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України було нараховано індекс інфляції в сумі 2 209,50 грн. та 3 % річних в сумі 856,90 грн.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду.

Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2021 року виправлено описку у вступні, описовій та резолютивній частини ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.09.2021 року.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, через канцелярію суду, подала заяву про зменшення позовних вимог, якою просила розгляд справи проводити без їх участі та стягнути з відповідача 3% річних в сумі 856,90 грн., індекс інфляції в сумі 2 209,50 грн., а також понесені судові витрати, оскільки заборгованість за водопостачання та водовідведення в сумі 12 372,73 відповідачем сплачено 21.01.2022 року в повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явилась, представник відповідача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити застосувавши наслідки спливу позовної давності.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав.

Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» з 01.04.2012 року надає споживачам послугу з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 та видачею абонентської книжки між сторонами склались договірні відносини, згідно яких підприємство зобов`язалось надавати послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а відповідач своєчасно їх оплачувати

Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача (водопостачання, опалення та ін.), а відповідач отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг.

Статтею 162 ЖК України, передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно доЗакону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Підприємство в повному обсязі виконує свої зобов`язання по наданню послуг, однак, відповідач в порушення вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання за договором щодо своєчасної оплати належним чином не виконує.

Згідно розрахунку борг відповідача перед позивачем за період з 01.12.2015 року по 30.06.2021 року становив 12 372,73 грн., який нею сплачено 21.01.2022 року, про що свідчить заява представника позивача від 11.04.2022 року та копія фіскального чека від 20.01.2022 року на суму 13 618,20 грн.

З урахуванням того, що суд встановив факт існування простроченого грошового зобов`язання у період з 01.12.2015 року по 30.06.2021 року до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, які передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, представником відповідачем у справі подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до якої необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Верховний Суд у постанові від 26.10.2018 року по справі №922/4099/17 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 Цивільного кодексу України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17, від 30.01.2019 року у справі № 922/175/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, стягнення інфляційних витрат та 3% річних можливе виключно до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову про їх стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи з даним позовом позивач звернувся у липні 2021 року.

При цьому, заборгованість нарахована за період з 01.12.2015 року по 30.06.2021 року, а тому суд вважає за можливе застосувати позовну давність до вимог позивача, які заявлені до липня 2018 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 708,29 грн., індекс інфляції в розмірі 1 650,99 грн. за період липня 2018 року по 30.06.2021 року, а у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.12.2015 року по червень 2018 року необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі : 2 359,28 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 746,53 грн. (2 359,28 грн. х 100% : 3 066,40 грн. х 2 270,00 грн.).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» 3% річних 708,29 грн., індекс інфляції 1 650,99 грн., на загальну суму: 2 359,28 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1 746,53 грн.

У задоволенні решти вимог -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», місцезнаходження: вул. Соборна, 19-а, м. Кропивницький, ;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 27.02.2023 року.

Суддя

Кіровського районного суду

м. Кіровограда В.В. Мохонько