ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22607/19

Провадження № 22-ц/4820/310/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника

адвоката Яцишина А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2022 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про відібрання малолітнього сина, ОСОБА_3 , та визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказала, що відповідач поза її волею, таємно забрав їх спільного сина ОСОБА_3 , обмежив її у спілкуванні з дитиною.

В той же час, малолітній син потребує материнського тепла і догляду. Дитина має проблеми із здоров`ям та потребує посиленого медичного догляду. Відповідач неодноразово застосовував щодо неї фізичне насильство у присутності дітей, вчиняв психологічне насильство, він був двічі засуджений за злочини із застосуванням насильства, вживає наркотичні засоби та не може виховувати сина.

ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив відібрати малолітнього ОСОБА_1 у відповідача та визначити місце проживання дитини з ним.

Зазначив, що ОСОБА_2 зловживає наркотичними речовинами, алкоголем, веде аморальний спосіб життя, не виконує батьківських обов`язків по утриманню малолітнього сина та є психічно хворою людиною. Всі питання, пов`язані з розвитком, вихованням, утриманням дитини, її здоров`ям вирішуються виключно ним. Він працевлаштований, займається підприємницькою діяльністю, має достатній дохід для утримання сина та забезпечений житлом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання позивача ОСОБА_2 , у АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд виходив з обставин щодо безперервності проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 в оточенні рідних людей: брата, сестер, бабусі. Суд вказав на необхідність забезпечення для нормального розвитку дитини безпечного, стійкого середовища, що не є неблагополучним, відсутність доказів щодо здійснення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні дитини з батьком, необхідності спілкуванні дитини з обома батьками, недоведеність аморальної поведінки матері дитини, зловживання нею наркотиками/алкоголем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на неврахування судом обставин, які вказують на неблагополучне середовище, в якому проживала дитина з її матір`ю, аморальну поведінку ОСОБА_2 . Судом першої інстанції необґрунтовано зазначено, що він раніше притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, оскільки згідно норм Кримінального процесуального кодексу України, він вважається таким, що не притягувався до кримінальної відповідальності. Судом не взято до уваги тієї обставини, що він не перебував та не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, займається підприємницькою діяльністю та має стабільний, достатній для свого утримання і утримання дитини матеріальний дохід, має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач за зустрічним позовом та її представник в суді заперечили проти апеляційної скарги, підтримали рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 29.04.2017 року по 24.09.2019 року. Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час розгляду справи судом проживає з матір`ю.

Із ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить останній на праві власності, також проживають дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та матір ОСОБА_2 , ОСОБА_8 .

На дату розгляду справи судом ОСОБА_2 не працює у зв`язку з доглядом за дітьми, зокрема, доглядає дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 працевлаштований, проживає в квартирі АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_9 .

Між сторонами склалися тривалі, неприязні, конфліктні відносини.

Так, відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.06.2020 року, справа №686/14047/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 .

Згідно з актами про обстеження умов проживання за адресами проживання сторін, для проживання сина сторін, ОСОБА_3 , забезпечені умови для виховання та розвитку в обох квартирах.

Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.03.2020 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2020 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 був неодноразово судимий за вчинення насильницьких злочинів.

Так, 17.08.2011 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 152 КК України його було засуджено до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

20.06.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153 КК України ОСОБА_1 засуджено до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

За висновком судово-психіатричного експерта №260 від 13.05.2021 року, ОСОБА_2 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання кількох психоактивних речовин (амфетаміни, канабіоїди), синдром залежності, епізодичне вживання. Висновки щодо вживання наркотичних речовин здійснені за результатами медичних оглядів: акт №105 від 12.01.2020 року та №178 від 23.01.2020 року. За матеріалами експертного висновку не представлено відомостей щодо проведення будь-яких аналізів для встановлення наркотичної, алкогольної залежності ОСОБА_2 на момент проведення експертизи.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №259 від 13.05.2021 року, малолітній ОСОБА_3 будь-яким психічним захворюванням не страждає. Визначити особливості психічного стану ОСОБА_3 у зв`язку із динамікою сімейного конфлікту не представляється можливим через те, що він раніше лікарем психіатром не оглядався та його психічний стан не був описаний. Відхилень у психічному стані ОСОБА_3 не вбачається. ОСОБА_3 проявляє зацікавленість та прихильність як до матері, так і до батька в рівній мірі. Прослідковується також висока емоційна прив`язаність дитини до брата ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №584 від 23.12.2021 року ОСОБА_1 , психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання наркотиків та алкоголю він не страждає.

Орган опіки та піклування висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 суду не надав, зазначивши про недостатність необхідних для надання висновку матеріалів.

Згідно з висновком психолога від 09.11.2022 року, ОСОБА_3 відчуває важливу роль тісних братерських та сестринських взаємостосунків, у дитини є тісна емоційна прив`язаність із старшим братом ОСОБА_11 . Орест до кола своєї родини включає себе, маму, брата, маленьку сестру, бабусю та батька.

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частини перша, друга статті 160 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 року у справі №487/7241/18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №1-12667св20) зазначено, що закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №645/2682/19).

Суд першої інстанції, за результатами психологічних досліджень та встановленою однаковою прихильністю дитини до обох батьків, з урахуванням обставин справи, віку дитини, для забезпечення її прав та інтересів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що місце проживання малолітнього ОСОБА_3 має бути визначено разом із матір`ю, враховуючи тривалість та сталість проживання з нею та сформованість стосунків з іншими членами сім`ї, створення матір`ю сприятливих умов для проживання сина, гармонійного психологічного розвитку що, в свою чергу, не вплине на реалізацію батьком своїх прав на участь у вихованні дитини.

Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я сина, стан його розвитку, незалежно від того з ким Орест буде проживати.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд першої інстанції при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

Задовольняючи позов про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням насамперед інтересів дитини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо суті вирішення позову, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог.

В той же час, апеляційна скарга не місить достатнього обґрунтування, яке б вказало на порушення судом норм процесуального права при проведенні дослідження доказів, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова