Справа № 932/539/22
Провадження № 2/932/129/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 вересня 2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики. Відповідно до договору позики, він надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 3500,00 доларів США, того ж дня ОСОБА_2 власноруч написала розписку про отримання грошей та зобов`язання вчинити певні дії після отримання грошових коштів. З боку відповідача було повернуто позивачу частину грошових коштів 23.01.2019 року у сумі 2940, 00 гривень (еквівалент на дату повернення згідно курсу НБУ 105,39 доларів США). Наразі частина непогашеного боргу становить 3394,61 долар США.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 , вона взяла грошові кошти у борг під 3% на місяць, отже станом на сьогодні сума заборгованості перед позивачем складає: 3394,61 доларів США; три відсотка за користування, як зазначено у розписці - 4026,60 доларів США; три відсотка річних за користування - 338,30 доларів США, а всього 7759,51 доларів США.

З вищевикладених підстав підготовлено та подано до суду даний позов.

Позивач просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 7759,51 доларів США та судові витрати.

Ухвалою суду від 15.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.02.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, що підтверджується повідомленням про вручення, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 28 вересня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Відповідно до договору позики, позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 3500,00 доларів США, того ж дня ОСОБА_2 власноруч написала розписку про отримання грошей та зобов`язання вчинити певні дії після отримання грошових коштів зі строком повернення до 31.12.2018 року.

Відповідачем було повернуто позивачу частину грошових коштів 23.01.2019 року у сумі 2940,00 гривень (еквівалент на дату повернення згідно курсу НБУ 105,39 доларів США). Наразі частина непогашеного боргу становить 3394,61 долар США.

Згідно розрахунку представленого позивачем, за період з 28.09.2018 року (дата укладення договору позики) по 20 січня 2022 року (день подання до суду позовної заяви), внаслідок порушення відповідачем договірного зобов`язання, утворилася заборгованість у розмірі 7759,51 доларів США, яка складається з: суми боргу - 3 394,61 доларів США; три відсотка за користування, як зазначено у розписці - 4 026, 60 доларів США; три відсотка річних за користування -338,30 доларів США.

Отже, спірними правовідносинами між сторонами, що є предметом розгляду у даній цивільній справі, є цивільні правовідносини, що випливають із договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ч. 2 ЦК України).

Судом досліджено, що згідно розписки від 28.09.2018 року ОСОБА_2 , остання взяла грошові кошти у борг зі сплатою процентів за користування грошима в розмірі 3% на місяць, отже станом на дату розгляду справи сума заборгованості перед позивачем за основним боргом складає: 3 394, 61 доларів США.

З вказаної розписки вбачається, що строком повернення позики є 31.12.2018 року.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З тексту наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що сторони погодили, що за користування грошовими коштами позикодавця позичальник сплачує проценти в розмірі 3% на місяць.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16-ц вказала, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, як встановлено в ході розгляду даної справи, відповідач повернула позивачу лише частину грошових коштів, сплативши 23.01.2019 року частину боргу в розмірі 2940,00 гривень (еквівалент на дату повернення згідно курсу НБУ 105, 39 доларів США), решту боргу за договором позики позивачу не повернула.

Відповідач не довела належного виконання зобов`язання за договором позики, розрахунок заборгованості не спростувала, відзив на позов не надала.

Отже позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 3394, 61 доларів США є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача три відсотки за користування грошовими коштами за період з вересня 2018 року по 20.01.2022 року.

При цьому, за умовами договору сторони погодили, що позика та нараховані відсотки повинні бути повернуті позичальником до 31.12.2018 року.

Починаючи з 01.01.2019 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане свідчить, що позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики, а саме після 01.01.2019 року. Права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, вимога про нарахування трьох відсотків за користування грошовими коштами підлягає частковому задоволенню, а саме, підлягає стягненню з відповідача 322 долари США.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення 338,30 доларів США у вигляді 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, то дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вже вище зазначалось судом, строк повернення позики визначений 31.12.2018 року, натомість з розрахунку позивача вбачається, що ним розрахунок нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання було здійснено починаючи з вересня 2018 року. Такий розрахунок є невірним, оскільки першим днем порушення зобов`язання відповідачем є 01.01.2019 року. У зв`язку із цим судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми 3 % річних, в межах позовних вимог, та встановлено, що сума 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 311,26 доларів США. У зв`язку із чим суд відмовляє у стягненні 27,04 доларів США.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики, встановивши, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконав умови договору щодо повернення позики, тому права позивача підлягають захисту.

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про повернення суми позики у строк, встановлений договором, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1143,87 грн. Решту судового збору слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 28 вересня 2018 року у розмірі 4027,87 доларів США, яка складається з: суми боргу- 3394,61 доларів США; трьох відсотків за користування грошовими коштами - 322,00 доларів США; трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язання - 311,26 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму судового збору, сплаченого при подачі позову, в розмірі 1143,87 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол