Справа № 694/2498/22
провадження № 2/694/31/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.02.2023 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Сакун Д.І. з участю секретаря судового засідання Матвієнко А.А. розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ) про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

30.12.2022 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.06.2017 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 73. Також просить залишити проживати разом з нею, малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27.06.2017 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час спільного проживання між сторонами виникали спори у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. Сторони проживають окремо. Шлюбні стосунки не підтримують. Продовження шлюбних стосунків суперечить інтересам позивача, а тому подальше продовження шлюбних стосунків та збереження сім`ї неможливі. У зв`язку із зазначеними обставинами Позивач на примирення не згідна, та бажає розірвати шлюб.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому позов в частині розірвання шлюбу визнав. Однак, вказав, що місцем проживання дитини після припинення фактичних шлюбних відносин подружжя є місце проживання батька, а саме АДРЕСА_3 . З 4 грудня 2022 року відповідач та син ОСОБА_4 залишилися проживати удвох за зазначеною адресою. Вказує, що категорично заперечує проти вирішення справи в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки в своєму позові позивач не обґрунтовує свої вимоги, не надає відповідних доказів, фактично вводить суд в оману, оскільки до матеріалів справи надає довідку про склад сім`ї за адресою АДРЕСА_4 , однак за вказаною адресою вони не проживали та не проживають, їх сім`я проживала за адресою АДРЕСА_3 . Крім того, вказує, що позивач до участі у справі не залучила орган опіки та піклування, відповідно який в свою чергу подає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні. Стверджує, що він не чинив та не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з сином, зимові канікули з 29.12.2022 року по 06.01.2023 року дитина проживала разом з матір`ю, на даний час дитина проживає з відповідачем та відвідує дитячий садочок.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

03.02.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення.

У суді встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрували шлюб 27.06.2017 року у Звенигородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 73, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 27.06.2017. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на - « ОСОБА_6 » (а.с.6).

Сторони згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_5 від 13.10.2017 року, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 180. Батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8).

З довідки про склад сім`ї виданої 29.12.2022 року за №310 старостою ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_4 разом з чоловіком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 (а.с.9).

З копії довідки виданої старостою ОСОБА_7 від 27.12.2022 року за №307 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 разом з батьком ОСОБА_2 та перебуває на його повному утриманні.

Відповідно до акту обстеження депутата від 27.12.2022 року №308 складеного в складі комісії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вбачається, що під час обстеження встановлено, що разом з ОСОБА_2 проживає його малолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Умови проживання добрі, дитина має все необхідне для нормального розвитку, окреме ліжко, одяг, іграшки, продукти харчування. Дитина перебуває на повному утриманні батька.

Згідно довідки виданої завідувачем ЗДО ДС «Сонечко» загального розвитку Водяницької сільської ради Черкаської області б/н ОСОБА_3 регулярно відвідує Заклад дошкільної освіти - дитячий садок «Сонечко» загального розвитку Водяницької сільської ради Черкаської області. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини спілкується з педагогами, цікавиться успіхами дитини, приймає активну участь в житті закладу.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК.

Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом з`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу.

При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні.

Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається.

Щодо позовної вимоги про залишення малолітньої дитини проживати разом із матір`ю, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.3 Конвенції проправа дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XIIвід 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу, затвердженого ст. 6 Декларації про права дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від20листопада 1959року, малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

Як вбачається із позовної заяви та відзиву відповідача на позов, щодо місця проживання дитини між сторонами існує спір, сторони подають протилежні докази в підтвердження того з ким на момент розгляду спору проживає дитина. Суд звертає увагу, що позивач не звертається до суду із вимогою визначення місця проживання дитини, а лише зазначає, що дитину слід залишити з нею.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні жодні переконливі докази на підтвердження теперішнього місця проживання дитини, а тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо залишення її проживати з матір`ю лише констатуючи місце проживання дитини, не визначаючи його.

Таким чином, з огляду на вищенаведене позов в цій частині до задоволення не підлягає у зв`язку з його недоведеністю.

З огляду на викладене суд констатує, що жоден з батьків не має наперед встановлених законодавчих переваг при вирішенні питання з ким із них має проживати дитина. Це питання вирішується судом з урахуванням комплексу представлених доказів та встановлених фактичних обставин справи.

При цьому суд роз`яснює позивачці право на звернення з відповідним позовом про визначення місця проживання дитини або ж на звернення до відповідного органу опіки і піклування.

Крім того суд констатує, що розглядаючи позовні вимоги про визначення місця проживання дитини суд керується положеннями ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Разом з тим позивач не звертався до суду із клопотанням про залучення до участі у справі органу опіки та піклування (участь якого є обов`язковою при розгляді даної категорії справ) з метою надання останнім висновку щодо розв`язання спору, без якого подібні позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Стаття 11 ЦПК України передбачає принцип диспозитивності судового процесу, а саме те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судовий збір з останнього не стягується.

На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 105, 110-113, ч.2ст. 114 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ) про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.06.2017 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 73.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили даним рішенням суду.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 17.02.2022.

Суддя Д.І. Сакун