Справа № 443/280/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/1946/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Колич Х.Б.

з участю ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019 та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивачка) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_4 (відповідачка), в якій просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019, виданого ОСОБА_4 та визнати за її неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що з ОСОБА_5 уклала шлюб 08.12.2006, а 22.07.2009 шлюб, який був розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати чоловіка ОСОБА_6 , а у 2009 помер батько колишнього чоловіка ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_5 , який разом зі своїми батьками проживав у власному будинку по АДРЕСА_1 . Цей будинок батьки чоловіка придбали відповідно до договору купівлі-продажу від 13.06.1989, зареєстрованого у Жидачівській державній нотаріальній конторі за реєстровим №1044. Після смерті матері чоловіка, ОСОБА_6 відповідачка, яка є рідною сестрою її чоловіка, забрала правовстановлюючі документи на будинок і в даний час позивачка не може оформити спадщину після смерті батька дитини ОСОБА_5 . Спадковий будинок був придбаний батьками чоловіка у 1989 році і є спільною сумісною власністю подружжя. Її колишній чоловік та його батько після того як відповідачка викрала документи на будинок зверталися до поліції, де заведена справа. Їй відомо, що відповідачка звернулася до Ходорівської нотаріальної контори, де заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6 . Оскільки будинок являється спільною сумісною власністю подружжя, батьків чоловіка, то кожному з них належало по 1/2 частині цього будинку. Так як батько чоловіка і її колишній чоловік проживали разом з матір`ю на день її смерті, то вони фактично прийняли спадщину, хоча не зверталися за її оформленням. Після смерті батька відповідачка не зверталася за оформленням спадщини, а ОСОБА_5 проживав з батьком на час його смерті і фактично прийняв спадщину. Таким чином, батькові її дитини, ОСОБА_5 належить 5/6 частин у спадковому майні. Постановою Жидачівської нотаріальної контори за №787/02-31 від 14.12.2018 їй було відмовлено у видачі свідоцтва після смерті батька дитини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 липня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що позов підлягає задоволення, оскільки її колишньому чоловіку на момент його смерті належало 5/6 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, який він успадкував після смерті своїх батьків, і такий будинок належав їм на праві спільної сумісної власності, оскільки такий був батьками колишнього чоловіка придбаний в період їхнього шлюбу. Стверджує, що спадщину після смерті своїх батьків її колишній чоловік прийняв оскільки з ними постійно проживав. Вважає, що поза увагою суду залишилася та обставина, що відповідач з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини звернулася у 2019 році, після 11 років, як подала заяву про прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 липня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019 та визнання права власності на 5/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 з надвірними спорудами у порядку спадкування за законом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих причин, що позивачем не доведено факту прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9 , в зв`язку з чим ОСОБА_10 не могла успадкувати спірне майно.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних причин.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.12.2018, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 уклали шлюб 28.05.1977 у Великоглібовицькій сільській раді Перемишлянського району Львівської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_12 » (а.с.22).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.06.1989, зареєстрованого в реєстрі за №1044, посвідчений державним нотаріусом Жидачівської ДНК, ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_6 купила цілий житловий будинок разом з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 (а.с.125-126).

Згідно з технічним паспортом від 26.12.2018, в АДРЕСА_1 розташований житловий будинок загальною площею 86,8 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м. (а.с.13).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №149583166, сформованого 14.12.2018, право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, реєстр 1044, 13.06.1989 Жидачівська держнотконтора, зареєстроване за ОСОБА_6 (а.с.18, 128-129, 130).

ОСОБА_6 11.10.2001 склала заповіт, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, шо буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла дочці ОСОБА_4 (а.с.61, 120).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження від 09.05.2007 (а.с.9).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 14.12.2018 встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області (а.с.20).

28.01.2008 зведена спадкова справа №25/2008 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 (а.с.111-133).

Матеріали цієї спадкової справи, окрім іншого, містять:

заяву ОСОБА_4 від 28.01.2008, подану державному нотаріусу Ходорівської державної контори про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_6 (а.с.112);

заяву ОСОБА_4 10.06.2019 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 (а.с.113);

свідоцтва про смерть ОСОБА_6 та ОСОБА_14 (а.с.114, 115);

витяги зі спадкового реєстру та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно з якими станом на 28.01.2008 спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась; у реєстрі під номером НОМЕР_1 зареєстрований заповіт, складений ОСОБА_6 та посвідчений 11.10.2001 та зареєстрований у реєстрі за №1412; 28.01.2008 у Ходорівській ДНК зареєстровано спадкову справу №25, спадкодавець: ОСОБА_6 (а.с.116, 117, 118, 119);

оригінал заповіту від 11.10.2001, зареєстрованого у реєстрі за №1412, у якому ОСОБА_6 зробила особисте розпорядження, заповівши все належне їй майно дочці ОСОБА_4 (а.с.120);

довідки Ходорівської міської ради від 19.08.2010 та КП «Ходорівське УКГ» від 14.01.2019, за змістом яких на день смерті разом з ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_14 чоловік, ОСОБА_5 син (а.с.121, 122);

оригінал договору купівлі-продажу від 30.06.1989, зареєстрований у реєстрі за №1044 (а.с.125-126);

витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.05.2008, відповідно до якого право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_6 (а.с.127);

інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №149583166, сформована 14.06.2019, згідно з якою право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, реєстр 1044, 13.06.1989 Жидачівська держнотконтора, зареєстроване за ОСОБА_6 (а.с.128-129, 130);

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано 22.07.2009 у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.07.2009 (а.с.10).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 20.12.2018, встановлено, що ОСОБА_7 , у 79 річному віці, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області (а.с.21).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 04.07.2019 та лікарського свідоцтва про смерть № 58/2018 від 14.06.2018, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11, 49).

Постановою Жидачівської ДНК від 14.12.2018 ОСОБА_1 , що діє від імені малолітньої дочки ОСОБА_3 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька її дочки ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019, зареєстрованим у реєстрі за №797, спадкоємцем зазначено в заповіті майна ОСОБА_6 є її донька ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.63).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2019 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №222455537, сформованого 02.09.2020, право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 зареєстровано 14.06.2019 Жидачівською державною нотаріальною конторою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер 797, виданого 14.06.2019 за ОСОБА_4 (а.с.17, 62).

Відповідно до приписів частини 1 статті 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина 1, 2 статті 1236 ЦК України).

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень статі 1301 ЦК, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Нормою статті 22 КпШС України (яка діяла на час купівлі спірного житлового будинку) встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що житловий будинок разом з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки таке майно ОСОБА_15 та ОСОБА_9 набуте ними в шлюбі, а отже кожному з них належить по 1/2 частці згаданого будинку.

Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_9 будучи особою непрацездатного віку (76 років), на момент смерті його дружини ОСОБА_15 , успадковує обов`язкову частку в спадковому майні після смерті дружини 1/12, враховуючи складений померлою заповіт в користь дочки ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_4 не зверталася з заявою про прийняття спадщини, в той час як ОСОБА_8 проживаючи з своїм батьком на момент його смерті, прийняв спадщину після нього повність, фактично успадкувавши 7/12 частки житловий будинок разом з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 .

Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в нього залишилася неповнолітня дочка, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично на підставі ч.4 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті свого батька.

Згідно до ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Підпунктом 5.5 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5 (Порядок N 296/5), зареєстрованим у Мін`юсті 22.02.2012 за N 282/20595 за N 150/20155.5 при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України.

Державний нотаріус Матусек В.В. видаючи 14.06.2019 ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом фактично не з`ясував наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, у звя`язку з чим було порушено право неповнолітньої ОСОБА_10 на прийняття спадщини після смерті її батька.

Наявні в матеріалах справи докази згаданих висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ОСОБА_8 після смерті свого батька не прийняв спадщину і не успадкував 7/12 частки житловий будинок разом з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 .

Про відсутність підстав для задоволення позову суд першої інстанції прийшов передчасно, в зв`язку з чим рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 липня 2022 року слідскасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019 та визнання права власності на 7/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами у порядку спадкування за законом задовольнити, визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019, виданого ОСОБА_4 , а також визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/12 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , з надвірними спорудами у порядку спадкування за законом після смерті її батька, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 липня 2022 рокускасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019 та визнання права власності на 7/12 частини житлового будинку з надвірними спорудами у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019, виданого ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/12 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , з надвірними спорудами у порядку спадкування за законом після смерті її батька, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк