ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2571/21

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/505/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач територіальна громада смт Михайло-Коцюбинське в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади смт Михайло-Коцюбинське в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до територіальної громади смт Михайло-Коцюбинське в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся, ОСОБА_6 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме два земельних паї, які належалі померлій на підставі Державних актів на право власності.

Позивач у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернувся, оскільки не знав про існування заповіту, складеного на його ім`я.

Вказує, що після того як дізнався про заповіт, звернувся до приватного нотаріуса з метою подання заяви про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку.

В позові ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 1217, 1220, 1270, 1272 ЦК України, просить визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 22.12.2021 замінено первісного відповідача на належного відповідача територіальну громаду смт Михайло-Коцюбинське в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, та залучено до участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 47-48).

Рішенням Чернігівського районного суду від 22.02.2022 позов ОСОБА_1 до територіальної громади смт Михайло-Коцюбинське в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк - один місяць з моменту набрання законної сили рішенням суду, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Рішення суду обґрунтовано тим, що спадкоємець за заповітом до нотаріуса не викликався та враховуючи встановлені обставини, відсутність спору про спадщину, суд дійшов висновку, що позивачу має бути встановлений додатковий строк терміном один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

При ухваленні рішення судом першої інстанції були враховані правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити резолютивну частину рішення Чернігівського районного суду від 22.02.2022 в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 замість одного місяця визначити три місяці.

За доводами апеляційної скарги, оскільки до нотаріальної контори записуватись на прийом необхідно за два місяці, тому визначений судом строк в один місяць є недостатнім для подання заяви про прийняття спадщини.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду учасниками справи подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 01.03.2023 відповідач - територіальна громада смт Михайло-Коцюбинське в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , не з`явились та надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 109, 111, 113, 115, 117).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, яке складається із земельних ділянок площею 5,6771 га та 0,6801 га на території Жеведської та Андріївської сільських рад Чернігівського району, які належали ОСОБА_6 на підставі Державних актів на право приватної власності на землю (а.с. 18, 19).

За життя ОСОБА_6 був складений заповіт, зареєстрований в реєстрі під № 535 від 09.06.2014, яким на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і все те що їй буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідала ОСОБА_1 (а. с. 5).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 67263428 від 11.11.2021 вбачається, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_6 не заводилась, спадкові права ніким не оформлялися, складений заповіт є чинним (а. с. 33, 37).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 18037 від 05.11.2021, ОСОБА_6 на день смерті була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 (а.с. 17).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. 1235, 1272 ЦК України, виходив з того, що спадкоємець за заповітом до нотаріуса не викликався та враховуючи встановлені обставини, відсутність спору про спадщину, суд дійшов висновку, що позивачу має бути встановлений додатковий строк терміном один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В підтвердження поважності пропуску строку ОСОБА_1 посилався на те, що він не проживав зі спадкодавцем, не знав про існування заповіту, а про існування заповіту йому стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (Постанова Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22)).

Вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі №591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Суд першої інстанцій із урахуванням зазначених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом. Суд правильно встановив, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини у зв`язку з наявністю поважних та об`єктивних причин, а саме позивач на час смерті ОСОБА_6 разом зі спадкодавцем не проживав, про існування заповіту, складеного на його користь, дізнався після закінчення строку для прийняття спадщини, а оскільки спадкова справа не заводилась, нотаріус не повідомив його про складений на його користь заповіт.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Наведене доводить існування підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини пропущено позивачем із поважних, не залежних від нього причин.

Проте, як убачається, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у три місяці.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Так, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності (ст. 13 ЦПК України), який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Тобто, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Як убачається, у позові ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом терміном в один місяць і судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, а в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив визначити строк для подання заяви вже у три місяці.

Враховуючи наведене, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати вимоги, які не були заявлені у суді першої інстанції шляхом визначення більшого строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 02.03.2023.

Головуючий Судді: