Справа № 591/8069/21
Провадження № 2/591/810/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання -Чмуневич М.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ «ПРИВАТБАНК» 08 листопада 2021 року звернулося до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що ATКБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 20 квітня 2006 року уклали кредитний договір № SUH0GK00190029, згідно якогоATКБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 28300,00 доларів США на термін до 16 квітня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № SUHOGK00190029. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач за період з 13 жовтня 2018 року по 13 жовтня 2021 року має заборгованість 2042,20 доларів США, яка складається з 3 % річних від простроченої суми.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за період з 13 жовтня 2018 року по 13 жовтня 2021 року у розмірі 2042, 30 доларів США, що за курсом 26,34 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 жовтня 2021 року складає 53791, 54 грн.за кредитним договором № SUH0GK00190029 від 20 квітня 2006 року, яка складається з 2042,30 доларів США 3%річних від простроченої суми та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 листопада 2021 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 07 лютого 2022 року о10 год. 30 хв.

14 січня 2022 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що як вбачається з умов кредитного договору № SUH0GK00190029 від 20 квітня 2006 року, сторони погодили як строк дії договору до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (п. 5.1 договору), кінцевий строк повернення кредиту до 16 квітня 2018 року включно (п. 1.1 договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця відповідно до графіку (п. 1.1 договору).

Відтак, у межах строку кредитування до 16 квітня 2018 року включно позичальник мав, зокрема, повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з «17» по «22» число кожного місяця.

У зв`язку з порушенням позичальником графіка погашення платежів та виникненням простроченої заборгованості за кредитним договором банк використав передбачене частиною другою ст. 1050 ЦК України право на дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів, надіславши на адресу позичальника відповідне повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, в якому пропонувалося в добровільному порядку до 30 листопада 2010 року сплатити кредитну заборгованість в повному обсязі, а в разі не сплати заборгованості по кредитному договору, заборгованість буде стягнута в судовому порядку.

З аналогічним змістом і повідомлення від 19 березня 2012 року, в якому банк просив у термін не пізніше 30 календарних днів з дати повідомлення, погасити прострочену заборгованість, а у разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ПК України та умов договору, вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, а також попереджав про намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу або будь-яким іншим чином, передбаченим договором або законом.

Отже, банк, спрямувавши на адресу позичальника відповідне повідомлення, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку кредитування, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також комісії та неустойки. Починаючи з 01 грудня 2010 року позичальник мав обов`язок повернути банку всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки змінився кінцевий строк повернення кредиту з 16 квітня 2018 року на 30 листопада 2010 року.

В зв`язку з тим, що банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом на дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів, чим змінив строк виконання основного зобов`язання з 16 квітня 2018 року на 30 листопада 2010 року, то саме з 01 грудня 2010 року почався перебіг строків позовної давності, щодо повернення кредиту в повному обсязі, який, відповідно сплинув 01 грудня 2013 року.

У даній справі позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 13 жовтня 2018 року по 13 жовтня 2021 року.

Оскільки позивачем пропущено строк для звернення з позовом до суду про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, то три проценти річних, що пред`явлені до стягнення в даному позові, були нараховані на вимогу, яка існує в натуральному зобов`язані.

Відтак, не може бути стягнута заборгованість, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 32-35).

07 лютого 2022 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 12 квітня 2022 року у зв`язку з неявкою відповідача.

Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми.

Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року.

Справу призначено до розгляду на 06 вересня 2022 року, о 16 год. 00 хв.

06 вересня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 01 листопада 2022 року, 16 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про його належне сповіщення про дату та час розгляду справи.

01 листопада 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 09 січня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача.

09 січня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 23 лютого 2023 року у зв`язку з клопотанням відповідача про відкладення.

В зазначене судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового розгляду справи сповіщені судом належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ATКБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 20 квітня 2006 року уклали кредитний договір № SUH0GK00190029, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 28300,00 доларів США на термін до 16 квітня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с.8-9).

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № SUHOGK00190029, за період з 13 жовтня 2018 року по 13 жовтня 2021 року має заборгованість 2042,20 доларів США, яка складається з 3 % річних від простроченої суми (а.с.3-5, 6).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України).

Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини першої статті 602 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що:

натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності;

законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності;

очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги;

приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20.

Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути ОСОБА_2 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 13 жовтня 2018 року по 13 жовтня 2021 року;

3 % річних нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору було змінено з 16 квітня 2018 року на 30 листопада 2010 року, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався з 01 грудня 2010 року .

АТ КБ «ПриватБанк» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явило.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПРИВАТБАНК», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення виготовлене 03 березня 2023 року.

Суддя А.П. Сидоренко