ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1061/23 Справа № 207/4360/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Скиба С.А, Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 дистопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини доходів відповідача до досягнення ним повноліття, оскільки відповідач працює та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року позов задоволено, вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська, працюючого ТОВ «Дніпромлин», який проживає по АДРЕСА_1 , аліменти на неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, щомісячно у розмірі 1/4 частини доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2015 року, на користь матері ОСОБА_1 , яка мешкає у АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 487 гривень 20 копійок. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць (а.с.23-24).

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року залишено без задоволення (а.с.69).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, зазначаючи, що дитина живе з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22 березня 2014 року (а.с.6). Сторони по справі мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). Відповідач працює та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що з урахуванням майнового стану відповідача, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дітей, доцільно визначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати сина, а тому з нього на користь позивачки підлягають стягненню аліменти.

Доводи апеляційної скарги щодо проживання дитини разом з відповідачем, колегія суддів не бере до уваги, за відсутністю доказів.

Натомість в матеріалах справи наявне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року про розірвання шлюбу між сторонами, в якому судом встановлено, що сторони сімейні стосунки припинили з 2017 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з відповідачкою ( ОСОБА_1 ).

Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 дистопада 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: