233 № 233/865/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 лютого 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
за участю секретаря судового засідання Любач Н.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,до відповідача ОСОБА_2 ,в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 1992 року. Право власності позивача зареєстроване у встановленому законом порядку. Разом з позивачкою в зазначеній квартирі зареєстрована її донька ОСОБА_2 . В 1999 році відповідачка виїхала до іншої країни на постійне місце проживання, добровільно знятися з реєстрації не бажає. При цьому, особисті речі відповідача у помешканні відсутні, з моменту зміни місця проживання у квартирі позивача не з`являлась. Позивач, являючись власником нерухомого майна обмежена у правах власника, несе додаткові витрати по утриманню житла та не може розпорядитися своєю власністю. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 ..
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутність, підтримує позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату та час його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , знайома із позивачкою та її родиною, молодша дочка позивачки є її невісткою. Свідку відомо, що відповідач ОСОБА_2 давно, більше 10 років тому, виїхала на постійне проживання до іншої країни, зв`язок з сім`єю не підтримувала, рідні шукали її. Підтверджує, що відповідачка за місцем реєстрації не проживає та не з`являється, її особисті речі у помешканні відсутні.
З`ясувавши позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно паспортних даних зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 складеного російською мовою, « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » є дочкою позивачки.
На підставі договору від 16 вересня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Волобуєвою Т.В. за р/№ 1-4347, позивачу ОСОБА_1 належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що також підтверджується відміткою про реєстрацію права власності від 12 жовтня 1992 року Костянтинівського міського бюро технічної інвентаризації.
Згідно довідки КП «СЄЗ» б/н від 10 лютого 2022 року за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 , 1939 р.н. та ОСОБА_2 , 1965 р.н. - донька.
Відповідно до акту перевірки паспортного режиму КП «Служба єдиного замовника» від 13 січня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , не мешкає за зазначеною адресою з 2003 року, особистих речей в квартирі не має, комунальні послуги не сплачує, про що підтверджують свідки, що своїми підписами засвідчили сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Вказаними доказами підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 з власної волі з 2003 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначеної квартири.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 19, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, яка втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 27 лютого 2023 року. Повний текст рішення суду виготовлений 27 лютого 2023 року.

Суддя :