Ухвала

Іменем України

27 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 686/1013/22

провадження № 61-2171ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі - УДМС України в Хмельницькій області) про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду.

Позов мотивував тим, що рішенням від 12 грудня 2011 року Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав УДМС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт ОСОБА_1 та видати його.

Однак, це рішення не виконане до теперішнього часу, чим завдано ОСОБА_1 моральної шкоди. Зокрема, він зазнав душевних страждань, приниження, стрес і розчарування у системі органів державної влади та вжив всіх зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

05 жовтня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області стягнув з Держави Україна на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн у відшкодування моральної шкоди, однак він зазначив, що невиконання рішення суду є триваючим правопорушенням, а тому просив відшкодувати 198 000 000 000,00 грн моральної шкоди з 24 грудня 2021 року.

Рішенням від 27 квітня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у позові відмовив.

Постановою від 31 січня 2023 року Хмельницький апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення.

У позові ОСОБА_1 відмовив.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у лютому 2022 року, ОСОБА_1 просив скасувати судові рішення місцевого суду та суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку щодо застосування статті 23 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду: від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року 686/4032/21.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Суди встановили, що постановою від 12 грудня 2011 року Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області) невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.

На підставі цього рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист № 2270/14181/11, який перебував у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області на виконанні.

Ухвалою від 05 жовтня 2012 року Хмельницький окружний адміністративний суд замінив у виконавчому проваджені № 33223826 боржника - Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області на УДМС України в Хмельницькій області.

Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Рішенням від 05 жовтня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області унаслідок бездіяльності УДМС України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року стягнув з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (частина перша та друга).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя та п`ята).

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено частиною першої статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків.

У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем. Якщо договором або законом не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, то позови про таке відшкодування не підлягають задоволенню.

Схожі за змістом висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року (справа №641/8857/17).

У цій справі, суди відмовляючи у позові правильно виходили із того, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на відшкодування моральної шкоди, оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року на його користь вже відшкодовано 10 510,00 грн моральної шкоди у зв`язку із бездіяльністю органу УДМС України в Хмельницькій області, а чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за затримку виконання рішення суду, в тому числі внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Крім того, відмовляючи за необґрунтованості позову суди попередніх інстанцій виходили із того, що ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності Держави Україна перед ним за завдані збитки, тому позов є необґрунтованим.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку щодо застосування статті 23 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду: від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року 686/4032/21.

У справі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року № 686/8422/20, на яку посилається заявник, як на підставу касаційного оскарження, висновок якої не враховано судами попередніх інстанцій викладено, що з урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач унаслідок бездіяльності державного органу, вимог розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку з неможливістю тривалий час користуватися паспортом громадянина України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що сума у розмірі 10 510,00 грн є достатньою для відшкодування спричиненої моральної шкоди.

За таких обставин доводи касаційної скарги стосовно ненадання судами попередніх інстанцій оцінки усім обставинам справи при визначенні розміру моральної шкоди, є необґрунтованими.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 та у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21.

У цій справі відмовляючи у позові, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на відшкодування моральної шкоди, оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року на його користь вже відшкодовано 10 510,00 грн.

Тому, посилання заявника на висновки Верховного Суду, як на приклад неоднакового застосування норми права, не береться до уваги, адже суди попередніх інстанцій розглянули позов відповідно до цих висновків та зазначили, що чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за затримку виконання рішення суду.

Отже, у цій справі, висновки судів за встановлених у цій справі обставин не суперечать висновкам, викладеним у зазначених заявником у касаційній скарзі постановах.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування норм права у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Зі змісту касаційної скарги та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, а Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржене, відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська