Справа № 583/1604/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді - Плотникової Н.Б.
при секретарі - Логвиненко Л.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за позовом
ОСОБА_1
до ОСОБА_2
про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:
06.12.2022 року представник позивача подав до суду позовну заяву до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 64405,36 грн. Свої вимоги мотивує тим, що судовим наказом № 583/2120/17 від 28.08.2017 р. з відповідача стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повнолітті на користь позивачки. Відповідач аліменти на утримання сина не сплачував, заборгованість до червня 2022 року складає 64405,36 грн. За період з 11.08.2017 р. по 30.06.2022 р. сума неустойки становить 251290,19 грн. З урахуванням вимог ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача на користь позивачки суму неустойки в розмірі 64405,36 грн.
19.12.2022 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою від 05.01.2023 р. справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів ухвалено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання на 31.01.2023 р.
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Діброва К.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена.
Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви та пояснив, що не знав про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як з 2012 р. постійно проживає в Польщі, де має іншу сім`ю. В липні 2022 р. він (відповідач) приїхав в Україну для участі в бойових діях на захист України та дізнався про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів та про існуючу заборгованість по аліментам. Відразу після того, як він (відповідач) дізнався про наявність заборгованості за спліти аліментів, вона була погашена з його ( ОСОБА_2 ) грошового забезпечення за місцем служби та перерахована на рахунок ОСОБА_1 . Вважає, що його вина у виникненні заборгованості по аліментам відсутня, а тому просить відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).
Відповідно до судового наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.08.2017 року, що набрав законної сили, з ОСОБА_2 стягнено аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, починаючи стягування з 11.08.2017 р. та аліменти сплачувати на користь матері ОСОБА_1 (а.с. 7).
З розрахунку заборгованості по аліментам, виданого державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Матосовою І.Ю. від 04.10.2022 р. вбачається, що заборгованість боржника ОСОБА_2 по аліментам на користь ОСОБА_1 станом на 01.07.2022 р. становить 64405,36 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у редакції, що діє з 08.07.2017 року, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наяв ність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні стверджував, що з 2012 р. проживає за кордоном в Польщі, в Україну приїхав 28.07.2022 р. Відразу після того, як він (відповідач) дізнався про наявність заборгованості зі спліти аліментів, вона була погашена з його ( ОСОБА_2 ) грошового забезпечення та перерахована на рахунок ОСОБА_1 .
З матеріалів судової справи № 583/2120/17 пр. № 2-н/583/72/17 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу вбачається, що боржником ОСОБА_2 копія судового наказу, заяви та доданих документів не була отримана. У матеріалах справи наявний супровідний лист про направлення ОСОБА_2 копії судового наказу, заяви та доданих документів, однак конверт повернувся «за закінченням терміну зберігання», матеріали справи не містять доказів отримання боржником копії судового наказу.
З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження № 54919734 по виконанню судового наказу № 583/2120/17 від 28.08.2017 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку щомісяця на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, вбачається наступне.
Постановою старшого державного виконавця Охтирського МР ВДВС ГТУЮ в сумській області Матосової О.Ю. від 17.10.2021 р. відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 583/2120/17, виданого 28.08.2017 р. Охтирським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку щомісяця на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, починаючи стягування з 11.08.2017 р. та аліменти сплачувати на користь матері ОСОБА_1
04.10.2022 р. постановою заступника начальника Охтирського відділу ДВС в Охтирському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Майдаченко А.А. виконавчий документ - судовий наказ № 583/2120/17, виданий 28.08.2017 р., повернуто стягувачу ОСОБА_1 на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що майна належного на праві власності боржнику, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено, офіційно боржник не працює, відкриті рахунки в фінансових установах (банках) відсутні, на обліку в ПФУ не перебуває. Заборгованість зі сплати аліментів складає 64405,36 грн.
Починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження № .10.2017 р. та до повернення виконавчого документа стягувачу 04.10.2022 р. в матеріалах виконавчого провадження не міститься жодного доказу, який міг би підтвердити з`явлення відповідача до державного виконавця чи отримання ОСОБА_2 поштових відправлень від державного виконавця.
Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України від 01.02.2023 року вих. №91-4080/18/23 за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у період з 01.02.2018 по 01.02.2023 громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. в базі даних не виявлено.
ОСОБА_2 в`їхав на територію України 27.02.2022 року з Польщі, що підтверджується квитком на проїзд поїздом №716 Перемишль-Київ.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 не був проінформований про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів та про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів.
Після приїзду в Україну та отримання повідомлення про наявність заборгованості по аліментам, ОСОБА_5 станом на 25 лютого 2023 року погасив заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 в повному обсязі в сумі 64405,36 грн., що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу відповідач.
Покази свідка ОСОБА_3 про те, що його батько ОСОБА_2 знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, так як про це його (відповідача) по телефону повідомляла ОСОБА_1 , суд не бере до уваги з наступних підстав.
ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що позивачка говорила йому тільки про те, що має намір звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, однак ні рішення суду, ні викликів державного виконавця він (відповідач) не отримував та не знав про наявність заборгованості по аліментам.
Протягом всього часу перебування судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на виконанні, а цей період становить 5 років, ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до державної виконавчої служби зі скаргами про притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від виконання судового наказу. Крім того, ОСОБА_1 не зверталася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .
Жодних належних та допустимих доказів про повідомлення ОСОБА_2 про наявність судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини та виконавчого провадження з виконання даного судового наказу матеріали справи не містять.
Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 278/725/20 (провадження № 61-690св21), а також у постанові від 24.листопада 2021 року у справі №278/725/20 (провадження №61-690св21).
Таким чином, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по аліментам відсутня, оскільки останній довів, що не знав і не міг знати про існування як судового наказу про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, так і виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів.
Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 8, 196 СК України, ст. ст. 9, 614 ЦК України, ст. ст. 12-13, 78-81, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ :
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Охтирського міськрайсуду
Сумської області Н.Б. Плотникова