рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/4279/20

Номер провадження 2/495/896/2023

14 лютого 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді - Анісімова Н.Д.,

при секретарі судового засідання - Коліниченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності суд, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на будівлю магазину з кафетерієм загальною площею 175,5 м.кв. літ «А», вбиральні літ. «Б», воріт з хвірткою № 1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0110 га, кадастровий номер :04:001:0077, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стислий виклад позиції позивача ОСОБА_1

ОСОБА_1 на підставі договору дарування є власницею будівлі магазину з кафетерієм загальною площею 172,5 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0110 га, кадастровий номер :04:001:0077, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (далі - будівля магазину з кафетерієм). Дарувальником у цьому договорі є ОСОБА_3 . Сам договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., реєстровий № 1559 від 15.09.2016 року.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 за № 16496695 від 15.09.2016 року, зазначене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 215806815 від 10.07.2020 року.

Таким чином, державна реєстрація права власності на будівлю магазину з кафетерієм не скасовано, договір дарування від 15.09.2016 року є чинним, на підставі якого ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 дарунок у вигляді будівлі магазину з кафетерієм.

Ця будівля належала ОСОБА_3 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеського області від 11.07.2016 року, у справі № 495/4603/16-ц, згідно з яким суд задовольнив позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 і визнав за ним право власності на будівлю магазину з кафетерієм.

Заяви, клопотання та процесуальні дії у суді

22.07.2020 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. було відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України.

17.08.2020 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. було відкладено судовий розгляд справи через неявку відповідачів на 22 вересня 2020 року на 10 годину.

17.09.2020 року до суду надійшла заява від ОСОБА_3 про визнання позову.

22.09.2020 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. було відкладено розгляд справи через неявку ОСОБА_2 на 23 листопада 2020 року на 10 годину.

26.01.2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. було відкладено розгляд справи через неявку сторін на 17 березня 2021 року на 09 годину 40 хвилин.

17.03.2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. було відкладено розгляд справи через неявку сторін на 13 квітня 2021 року на 10 годину.

13.04.2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. було відкладено розгляд справи через неявку сторін на 28 квітня 2021 року на 10 годину 25 хвилин.

28.04.2021 року до суду надійшла заява про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. від розгляду справи № 495/4279/20.

28.04.2021 року ухвалою про задоволення заяви про відвід судді суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О. був відведений від розгляду справи № 495/4279/20.

06.05.2021 року розпорядженням керівника апарату суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи.

06.05.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було призначено нового суддю - Заверюху В.О..

07.05.2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюхи В.О. було заявлено самовідвід від розгляду цивільної справи № 495/4279/20.

07.05.2021 року розпорядженням керівника апарату суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи.

07.05.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було призначено нового суддю - Шевчук Ю.В..

11.05.2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В. було заявлено самовідвід від розгляду цивільної справи № 495/4279/20.

13.05.2021 року розпорядженням керівника апарату суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи.

13.05.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було призначено нового суддю - Прийомову О.Ю..

17.05.2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Прийомової О.Ю. було заявлено самовідвід від розгляду цивільної справи № 495/4279/20.

20.05.2021 року розпорядженням керівника апарату суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи.

07.05.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було призначено нового суддю - Братків І.І..

26.05.2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Братків І.І. було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України та відкрито загальне позовне провадження у цій справі.

01.07.2021 року до суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кузьменко М.Б.

08.10.2021 ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Братків І.І. цивільна справа № 495/4279/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України була зупинена до набрання законної сили рішення у справі № 495/66/20.

04.11.2021 року 20.05.2021 року розпорядженням керівника апарату суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи, через Рішення ВРП від 12.10.2021 року № 2072/15-21 відповідно до якого суддя Братків І.І. відряджена до Козівського районного суду Тернопільської області для здійснення правосуддя строком на 1 рік з 02.11.2021 року.

04.11.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було призначено нового суддю - Анісімову Н.Д..

08.11.2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімової Н.Д. було прийнято справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України до провадження та призначено до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, зі слів позивачки не з`явився через сімейні обставини.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово сповіщалася, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини, встановлені судом та нормативно-правове обґрунтування

ОСОБА_1 на підставі договору дарування є власницею будівлі магазину з кафетерієм загальною площею 172,5 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0110 га, кадастровий номер :04:001:0077, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (далі - будівля магазину з кафетерієм). Дарувальником у цьому договорі є ОСОБА_3 . Сам договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., реєстровий № 1559 від 15.09.2016 року.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 за № 16496695 від 15.09.2016 року, зазначене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 215806815 від 10.07.2020 року.

Таким чином, державна реєстрація права власності на будівлю магазину з кафетерієм не скасовано, договір дарування від 15.09.2016 року є чинним, на підставі якого ОСОБА_3 передав безоплатно у власність Позивача дарунок у вигляді будівлі магазину з кафетерієм.

Ця будівля належала ОСОБА_3 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеського області від 11.07.2016 року, у справі № 495/4603/16-ц, згідно з яким суд задовольнив позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 і визнав за ним право власності на будівлю магазину з кафетерієм.

Надалі ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2017 року у справі 495/4603/16-ц було відкрито провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення суду від 11.07.2016 року за нововиявленими обставинами, а ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2018 року у праві 495/4603/16-ц було відмолено у задоволені заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення суду 11.07.2016 року за нововиявленними обставинами.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03.10.2019 року у справі 495/4603/16-ц рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2016 року було скасовано.

26.06.2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області розглядалася справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, рішенням суду позов ОСОБА_2 було задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в Одеській апеляційний суд, і суд задовольнив її скаргу та визнав ОСОБА_1 добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновки за результатами розгляду справи

Вивчивши матеріали справи та надані суду докази суд прийшов до висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15).

Суд вважає, що вимога про визнання права власності на спірне майно не потребує судового вирішення, оскільки до моменту розгляду цивільної справи по суті у суді, було встановлено і визнано право власності ОСОБА_1 на спірне майно, а саме: будівлю магазину з кафетерієм загальною площею 172,5 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0110 га, кадастровий номер :04:001:0077, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., реєстровий № 1559 від 15.09.2016 року, отримала від ОСОБА_3 будівлю магазину з кафетерієм загальною площею 172,5 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0110 га, кадастровий номер 51 20885600:04:001:0077, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (далі - будівля магазину з кафетерієм) до теперішнього часу договір не оспорюваний і є правовою підставою на право власності на вищевказане майно.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до положень цивільного законодавства у правовідносинах дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були дотримані усі вимоги, передбачені законом: договір укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчений, майно передано на безоплатній основі.

Крім того, відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 215806815 від 10.07.2020 року власником будівлі магазину з кафетерієм загальною площею 175,5 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0110 га, кадастровий номер :04:001:0077, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі є ОСОБА_1 .

До того ж відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

У матеріалах справи наявна постанова Одеського апеляційного суду від 07.06.2022 року, де суд розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 - адвоката Лупу С.С. на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , прийшов до висновку, що вони підлягають задоволенню.

Так Одеським апеляційним судом, було встановлено, що суд першої інстанції в рішенні від 26.01.2021 року залишив поза увагою той факт, що спірне нерухоме майно вибуло не поза волі ОСОБА_2 , а саме за її волею. Із Висновку почеркознавчої експертизи № 0159 від 17.03.2020 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_2 під текстом розписки від 01.12.2015 року, складений від імені ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_3 грошей у розмірі п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять умовних одиниць за землю в АДРЕСА_2 , виконаний самою ОСОБА_2 . Рукописний текст розписки від 01.12.2015, складений від імені ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_3 грошей в розмірі п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят умовних одиниць за землю в с. Курортне по вул. Причальній виконаний також самою ОСОБА_2 ..

Таким чином, слід дійти висновку про те, що склавши розписку від 01.12.2015 року, позивач ОСОБА_2 виразила волю на вибуття у неї спірного майна та вказана розписка свідчить про наявність договірних правовідносин щодо об`єкта незавершеного будівництва між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оформлених у простій письмовій формі.

Зазначена обставина свідчить про те, що у ОСОБА_2 була воля на вибуття спірного майна на користь ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_1 ..

Крім того ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки, на якій розміщено спірне майно, та є його набувачем за Договором дарування від 15.09.2016 року, укладеного між нею та ОСОБА_3 , якому ОСОБА_2 добровільно здійснила відчуження спірного нерухомого майна.

Так, ОСОБА_3 отримав право власності на будівлю магазину з кафетерієм на підставі рішення суду від 11.07.2016 року, а ОСОБА_1 отримала право власності на підставі договору дарування від 15.09.2016 року від ОСОБА_3 та зареєструвала за собою право власності № 16496695 від 15.09.2016 року.

Тобто, апеляційний суд абсолютно обґрунтовано прийшов висновку, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна і орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщено за Договором оренди, який ні оскаржуваним судовим рішенням, ні ОСОБА_2 не спростований.

Беручи до уваги вищенаведені факти, суд прийшов до переконання, що не має необхідності для повторного визнання права власності за ОСОБА_1 через те, що вже є правовстановлюючий документ - нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 будівлю магазину з кафетерієм загальною площею 172,5 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та відповідна судова практика на користь ОСОБА_1 - постанова Одеського апеляційного суду від 07.06.2022 року.

Відповідно позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Д. Анісімова