Дата документу 16.02.2023
Справа № 334/5387/22
Провадження № 2/334/430/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Прийменко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.06.2014 року по 31.10.2021 року у розмірі 72245,81 гривень.

Позов обґрунтований тим, що Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Відповідачі не здійснювали оплату за використані послуги, надані Концерном «МТМ» у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , утворилась заборгованість за період з 01.06.2014 року по 31.10.2021 року на загальну суму 72245,81 гривень.

Просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги та витрати по сплаті судовому збору.

Ухвалою № 334/5387/22 від 23.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.02.2023 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Барчук В.І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 не заперечує факт зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.10.2012 року. Разом з тим, зазначає, що ОСОБА_2 не є власником майна та споживачем житлово-комунальних послуг, оскільки з липня 2015 року не проживає у вказаній квартирі. Відповідач ОСОБА_2 орендувала різне житло у м. Запоріжжі. З 01.09.2018 року по 18.10.2022 року проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договорами оренди квартири № б/н від 01.09.2018 року та від 01.09.2020 року.

Відповідач ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з сином відповідача ОСОБА_1 , тобто фактично деякий час була членом сім`ї наймача, але позивачем не надано жодних доказів, проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та проживання відповідачів разом за вказаною адресою.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2023 року № 321709093 квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 ніколи не мала і не має права власності на частку квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується вищевказаною довідкою.

Тобто, відповідно за змістом позовних вимог, позивач не надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання ОСОБА_2 та не надав жодних доказів щодо цього.

У січні 2023 року випадково через мобільний додаток «Дія» ОСОБА_2 дізналась про наявність справи за позовом концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з неї заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.З урахуванням викладеного просить визнати причину пропущення строку на подання відзиву на позовну заяву поважною та поновити п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву та доказів, наявних у ОСОБА_2 .

Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 72245,81 гривень та судових витрат, залишити без задоволення.

Також представником ОСОБА_2 - адвокатом Барчук В.І. подано заяву про застосування позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України за період з 01.07.2014 року по 30.11.2019 року, просив відмовити у позові у цій частині позовних вимог.

14.02.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України за період з 01.07.2014 року по 30.11.2019 року, просила відмовити у позові у цій частині позовних вимог.

Представник позивача при звернення до суду в позовній заяві просив розглянути справи в порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін з винесенням заочного рішення, якщо будь ким із сторін не поданого іншого клопотання.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, від представника ОСОБА_2 - адвоката Барчук В.І. та Локтіонової І.Ю. надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», у м. Запоріжжі з 01.04.2011 року виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Статутом Концерну «МТМ» зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1207, виданого 18.08.2015 року приватним нотаріусом Остренко А.В., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 321709093 від 02.02.2023 року.

Відповідно до довідки позивача на ім`я ОСОБА_1 концерном «Міські теплові мережі» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування.

Відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 23.11.2022.

Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.06.2014 року по 31.10.2021 року надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 72245,81 гривень.

Відповідачами за вказаний період оплати за надані послуги не здійснювались.

Відповідно до витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 та розрахунку суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості за вказаним рахунком заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період з 01.06.2014 року по 31.10.2021 року становить 72245,81 гривень

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника;

Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

А згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення.

Як вказував Верховний Суд України в постанові по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013 року, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачем.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Таким чином, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільного кодексу України, обов`язки з утримання майна несуть власники майна або споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідачі у свою чергу порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Судом також встановлено, що згідно до договору оренди від 01.09.2018 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до якого ОСОБА_2 орендувала квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 36 в.м., що належить орендодавцю на підставі договору дарування № 5627 від 25.10.2002. Термін оренди з 01.09.2018 по 01.09.2020.

Відповідно до договору оренди від 01.09.2020 ОСОБА_2 орендувала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 36 в.м., що належить орендодавцю на підставі договору дарування № 5627 від 25.10.2002. Термін оренди з 01.09.2020 по 01.09.2023.

Відповідно довідки від 8.10.2022 № 3008- ОСОБА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 .

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданої представником позивача, заборгованість відповідачів за період з 01.06.2014 року по 31.10.2021 року перед Концерном «Міські теплові мережі» складає 72245,81 гривень.

Позивач звернувся до суду із позовом 22.11.2022 року. З урахуванням строку позовної давності, період за який може бути стягнута заборгованість по сплаті централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, починається з 01.12.2019 року по 31.10.2021 року та становить 29141,38 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Представником позивача не подано належних та допустимих доказів споживання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , окрім того, що остання має реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, а тому вимоги до ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями: 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 29141 (двадцять дев`ять тисяч сто сорок одна) гривня 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 84 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», , юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд. 137, фактична: 69057, м. Запоріжжя, вулиця Адмірала Нахімова, буд. 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ісаков Д.О.