Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Цмур Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, цивільну справу за позовом адвоката Буковинського Тараса Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення коштів за недійсним правочином, -
Адвокат Буковинський Т.Й., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» у якому просить суд:
-визнати недійсними підпункт (б) пункту 1 Угоди про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року щодо обов`язку сплати позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2.35% від суми кредиту; пункт (колонку) 7.2. Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг Додатку №1 до Угоди про надання кредиту №501065597 від 14.09.2018 року, яким встановлено щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1 255,37 грн., що підлягає сплаті рівними платежами, 14 числа кожного місяця, за період з 14 вересня 2018 року по 14 вересня 2021 року на загальну суму 45 193 грн. 32 коп;
-зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, з часу її укладення, зарахувавши вже сплачені ОСОБА_1 сум комісійних винагород за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, а надлишок сплачених коштів повернути ОСОБА_1 ;
-стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року в розмірі 34 340 грн. 89 коп. (тридцять чотири тисячі триста сорок гривень 89 копійок);
-стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. 00 коп.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що 14.09.2018р. між нею, ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі «Кредитний договір»).
Згідно з п.3 Кредитного договору: кредит в розмірі 50 000 грн. був наданий Позивачу для власних потреб, шляхом переказу коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346, а інша частина в розмірі 3420 грн. для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного Договору добровільного страхування ризиків Позичальника №006.501065597.111 від 14.09.2018 року.
Окрім сплати процентів в розмірі 18,99 %, Відповідач, згідно підпункту (б) пункту 1 Кредитного договору встановив на постійній основі комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2.35% від суми кредиту, яка згідно Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг Додатку №1 до Кредитного договору повинна сплачуватися Позичальником щомісячно 14 числа кожного місяця в розмірі 1 255 грн. 37 коп.
Також, згідно підпункту (б) пункту 1 вказаного вище Кредитного договору, Відповідач встановив також на постійні основі комісійну винагороду за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в Банку, що повинні оплачуватися згідно діючих Тарифів, тобто, як стверджує позивач, додатково встановив ще плату, що пов 'язана з повернення позивачем заборгованості по кредитному договору.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення кредитного договору) від 14.09.2018 року базою щомісячного розрахунку комісійної винагороди за обслуговування кредиту - платежу в розмірі 1255,37 грн. є пакет послуг за РКО.
Згідно колонок 9,10 Додатку №1 до Кредитного договору реальна річна процента ставка за Кредитним договором складає аж 89.88% річних: а загальна вартість кредиту становить 115 677,43 грн.
Однак, як стверджує позивач, фактично після повного виконання нею зобов`язань по Кредитному договору, їй стало відомо, що встановлена Банком на постійній основі винагорода за обслуговування кредиту є незаконною (несправедливою) умовою договору. Крім того, вона добросовісно вважала, що така умова кредитного договору є законною, адже постійно сплачувала, а саме сплатила 43 платежі по кредиту на загальну суму 104 825 грн. 00 коп., чим фактично, як вияснилось, вже давно виконала свої зобов`язання за Кредитним договором.
Позивач стверджує, що розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості являється окремою та виключною підставою для визнання Кредитного договору у тій частині недійсним. Крім того, розмір указаної оплати є аномально непропорційним визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Отже, положення у Кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості в даному випадку являються несправедливою умовою договору та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду Позивача та суперечить принципу добросовісності в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Окрім цього, вказаний пункт договору в графіку платежів не відповідає передбаченим у пункті шість етапі 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, є несправедливим та підлягає визнанню недійсним в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Також позивач у позовній заяві вказує про надуманість умов договору, зокрема щодо встановлення банком по кредитному договору плати за обслуговування кредитної заборгованості (послуги з РКО).
Також позивач зазначає , що даний позов носить преюдиційний характер, оскільки судами вже неодноразово вирішувалися такі спори в аналогічних справах.
У зв`язку з наведеним у позоі позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
05 листопада 2021р. від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вимоги позивача не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягає задоволенню.
Так, посилаючись на визначення понять оферта, публічна оферта, акцепт, норми ЦПК України, зокрема ст. 651, відповідач вважає, що підстави зміни чи розірвання договору відсутні, стверджує, що в даному випадку пропозиція щодо умов договору надана самою ОСОБА_1 , а тому нема підстав для зміні договору в судовому порядку із сторони особи, яка сама подала оферту.
Щодо доводів позивача про порушення Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач посилаючись на висновки Верховного Суду України зазначає, що акцепт укладено на підставі оферти (пропозиції на укладення договору) ОСОБА_1 всі умови погоджені сторонами, а саме запропоновані самим позивачем та прийняті банком, позивачу надано всю потрібну інформацію з дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування», а тому немає підстав для визнання недійсним положень договору. А враховуючи, що відсутні підстави для визнання частково недійним кредитного договору (в частині нарахування та сплати комісії), то відповідно інші вимоги, які є похідними від основної, не підлягають до задоволення.
15 листопада 2021 року від представника позивача адвоката Буковинського Т.Й. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що вимоги позову є підставними та такими, що підлягають задоволенню, а доводи відзиву безпідставними та необґрунтованими.
03.10.2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що вимоги про стягнення грошових коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України не підлягають до задоволення, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до постанови ВС від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц суд касаційної інстанції зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб, або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. ВС дійшов висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Тобто, вказує на те, що вимога про повернення коштів в даній позовній заяві є передчасною, оскільки: кредитний договір в частині нарахування комісії не скасовано, не визнано недійсним, кредитний договір не чинним, сума боргу не сплачена, зобов`язання за кредитним договором не припинені.
Також 03.10.2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення проти стягнення та розміру витрат на правничу допомогу.
Вважає, що зважаючи на складність справи та зміст позовної заяви, то стає очевидним, що винагорода у розмірі, зазначеному у акті виконаних робіт судових витрат є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою що дійсно не відповідає складності справи, а тому підлягає відмові. Крім того стверджує, що складання позовної заяви без зазначення жодних фактичних обставин справи, без посилань па конкретні порушення з боку відповідача або кредитора, немає жодного висновку, зробленого адвокатам особисто, а лише з посиланнями на норми законодавства і навмисне копіювання цитат з Постанов Верховного Суду та норм законодавства для збільшення обсягу позову (8 аркушів), апріорі не може вартувати 9516,00 гри., оскільки на позовну заяву такого характеру витрачено не більше 1,5 години. Що стосується п. 1 розрахунку, то такий є взагалі незрозумілими, оскільки жодного документу адвокатом не надано до суду, а тому сума є недоведеною та безпідставною. Що стосується п. 3-7 розрахунку, то відповідач зауважує, що підготовка незрозумілих заяв ( в т.ч. щодо застосування практики судів, про які йдеться і у позовній заяві) не була обов`язковою, стягнення не проводились, а тому ця заява лише формально подана до суду.
Процесуальні рішення прийняті у справі.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадженні і призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 20.07.2022 року за участі : позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_2 закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.
19.08.2022 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_4 та постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Галицьким районним судом м. Львова , яке призначено на .на 03 жовтня 2022 року на 15 год. 00 хв.,
Ухвалою суду від 21.02.2023 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про відвід судді у цивільній справі відмовлено
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Буковинський Т.Й. у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином. При цьому, у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд розгляд справи проводити без її участі та участі її представника .
Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що 14 вересня 2018 року на підставі публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Відповідно до п. 1 угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року слідує, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги банком встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту 0.00% від суми кредиту, без ПДВ; б) за обслуговування кредиту 2.35 % від суми кредиту, зазначеної в угоді, без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку.
Додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року передбачено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з врахуванням вартості всіх супутніх послуг.
З долучених до матеріалів справи квитанцій про погашення кредиту вбачається, що позивачем сплачувалися кошти за обслуговування кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України).
Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Так, відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Аналіз змісту підпункту (б) пункту 1 угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року та стовпчика 7.2 Графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, що є додатком № 1 до угоди, дає підстави для висновку про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредиту в розмірі 2.35 % від суми кредиту включає в себе плату за розрахунково-касове обслуговування.
Однак, в умовах зазначеної вище угоди про надання кредиту № 501065597 та додатках до неї не зазначено, що саме входить в структуру плати за обслуговування кредиту, в тому числі не зазначено, чи включає в себе обслуговування кредиту плату за послуги банку, безоплатність яких передбачена Законом України «Про споживче кредитування».
Крім того, в підпункті (б) пункту 1 угоди про надання кредиту № 501065597 передбачено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку, що свідчить про те, що вказані послуги оплачуються окремо.
Висновок про нікчемність положень кредитного договору, якими встановлена комісія за розрахунково-касове обслуговування кредиту, з посиланням на вищевказану постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, викладено у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) та від 31 серпня 2022 року у справі № 465/3228/19 (провадження 61-7553ск21).
З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що умови угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, укладеної між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,35% від загальної суми кредиту на день видачі, що становить в сумі 1255.37 грн. щомісячно, суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі умови є нікчемними.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, умови угоди про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,35% від загальної суми кредиту на день видачі, є нікчемними в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом.
Оскільки, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.
З огляду на нікчемність умов угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, укладеної між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,35% від загальної суми кредиту на день видачі, та, враховуючи вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за угодою про надання кредиту №501065597 від 14 вересня 2018 року, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 комісію в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за угодою про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року та зарахування вже сплачені ОСОБА_1 комісійні винагороди банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом за угодою про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, що забезпечить захист інтересів позивача.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у своїй постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18.
Разом з цим, враховуючи, що даним рішенням було встановлено нікчемність в силу закону пункту угоди щодо встановлення сплати позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредиту, за яким із позичальника були стягнуті гроші, такі підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. Однак, для цього необхідно заявляти окремий позов, оскільки пред`явлення такої вимоги одночасно із вимогою про визнання пункту договору недійсним, є передчасним.
Для того, щоб заявити вимоги про повернення безпідставно набутих коштів, рішення суду першої інстанції має набрати законної сили, а пред`являти такі вимоги в одному позові не дає можливості застосувати до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України.
Доводи позовної заяви базуються на невірному розумінні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (ч.4 ст.137 ЦПК України).
Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Тобто, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво, та інші види адвокатської діяльності.
Згідно п.9 ст.1 цього Закону, представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
До матеріалів справи долучено акт №1 передачі-приймання (опис) виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 17-30/08/2021 від 30.08.2021 року та остаточний розрахунок сум судових витрат станом на 12.11.2021 року, наступного характеру:
-Повне вивчення та аналіз документів (матеріалів кредитного договору) на предмет відповідності його положень (умов) чинному законодавству. Надано усні консультації клієнту з приводу укладення та виконання кредитного договору. Надано пропозиції щодо найбільш ефективного шляху вирішення справи та сформовано для клієнта правову позицію у відносинах, що виникли між клієнтом та АТ «Альфа Банк» - кількість витраченого часу 2 год. загальна вартість 2379 грн.;
-Моніторинг судової практики у Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо правовідносин, аналогічних тим, які виникли між клієнтом та АТ «Альфа Банк» - 1 год. загальна вартість 1189,50 грн.;
-Здійснено повний аналіз та підрахунок платежів (43 платежі) по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14.09.2018 року за період з 18.10.2018 по 06.08.2021 року - 2 год. загальна вартість 2379 грн.;
-Складено від імені Клієнта Позовну заяву до Ужгородському міськрайонного суду Закарпатської області про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення коштів за недійсним правочином на 11 (одинадцяти) аркушах 8 год. загальна вартість 9516 грн.;
-Складено від імені клієнта Заяву про врахування висновків Верховного суду щодо застосування відповідних норм права при прийнятті рішення у справі на 3 (трьох) аркушах 1 год. загальна вартість 1189,50 грн.;
-Складено від імені клієнта заяву про врахування висновків Верховного суду щодо застосування відповідних норм права 1 год. загальна вартість 1189,50 грн..
Всього виконано робіт по договору на загальну суму 19 032,00 грн.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, а також наявність сталої судової практики у вирішенні аналогічних справ, суд дійшов висновку, що розмір правничої допомоги є неспівмірним зі складністю справи.
Відтак, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, а також те, що даний позов задоволено частково, представник ОСОБА_1 - адвокат Буковинський Т.Й. в жодних судових засіданнях як представник позивача участі не брав, натомість, клопотав про розгляд справи у його відсутності, суд приходить до висновку про зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 1000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 454,00 грн..
Керуючись ст., ст. 3, 6, 216, 509, 626, 627, 638 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -
Позовну заяву адвоката Буковинського Тараса Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення коштів за недійсним правочином задовольнити частково.
Зобов`язати Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 комісійні винагороди банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом за угодою про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь держави - судовий збір у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири).
Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 - 1 000 (одна тисяча) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення складено та проголошено 09.03.2023 року о 16 год. 10 хв.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду М.М. Крегул