КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/37323/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/2724/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі Кролівець О.В.

сторони

заявник ОСОБА_1

Заінтересована

особа Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року, ухвалене піл головуванням судді Савицького О.А., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначала, що з 02.11.1978 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та з того часу проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувались один про одного та мали спільний бюджет, однак в міру певних обставин були з чоловіком зареєстровані за різними адресами. Пенсія чоловіка була основним джерелом доходу родини, оскільки дохід який отримувала вона був значно менший і не дозволяв їй в повній мірі утримувати себе. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 вона звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак їй відмовлено з тих підстав, що її місце реєстрації не збігається з місцем реєстрації чоловіка.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2022 в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити повністю, встановити факт перебування її на утриманні чоловіка ОСОБА_3 , для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, помилковим є висновки суду щодо не підтвердження факту спільного проживання її з чоловіком спростовуються актом складеним працівниками технічної дільниці № 1 ПП «Український центр управління нерухомістю», в якому встановлено, що вона разом з чоловіком проживали та вели спільне господарство до часу його смерті. Відомості в акті підтверджено підписами сусідів. Судом також не враховано, що вказаним актом як письмовим доказом може бути підтверджена обставина щодо проживання особи за минулий час. Судом не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а саме довідкам про розмір пенсії її та чоловіка, квитанціям про сплату комунальних послуг за квартиру, а також довіреності, якою ОСОБА_4 уповноважив її розпоряджатись усіма коштами. Вважає, що оскільки вони перебували у шлюбі та з огляду на їх доходи вбачається, що її утримання здійснювалося за рахунок коштів чоловіка. А наявність у її власності двох квартир не спростовує факт спільного проживання та факт перебування її на утриманні чоловіка.

Представниця заявниці ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02.11.1978 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 8804.

ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та на час смерті отримував пенсію за віком в розмірі 17 147,93 грн.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, яка становить 4 229,78 грн.

Заявниця та її покійний чоловік ОСОБА_3 на момент його смерті були зареєстровані за різними адресами поживання, а саме ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , а її чоловік - АДРЕСА_2 . Обидві вказані квартири належать заявниці на праві власності.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, виходив з того, що заявницею не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання із своїм чоловіком за однією адресою та факту перебуванні на його утриманні на момент смерті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових права або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилом ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Заявниця просила встановити факт перебування її на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши, що незважаючи на те, що вони з чоловіком були зареєстровані за різними адресами, проживали вони разом у квартирі АДРЕСА_3 , про що свідчить акт та квитанції про сплату комунальних платежів. Проте, у доданих квитанціях зазначено «кількість проживаючих 1».

Відтак посилання заявниці на те, що зазначені квитанції підтверджують факт її спільного проживання з ОСОБА_3 суперечать змісту цих квитанцій.

Заявниця не зазначила про те, хто проживав у квартирі АДРЕСА_4 , в якій був зареєстрований ОСОБА_3 , та чи був там ще хтось зареєстрований, крім ОСОБА_3 .

У свідоцтві про смерть зазначено, що ОСОБА_3 помер у с. Плюти, Обухівського району, Київської області, що суперечить доводам заявниці про те, що вони разом з ОСОБА_3 проживали до його смерті за адресою АДРЕСА_1 .

У акті від 29.06.2021, який затверджений директором ПП «УЦУН» не зазначено на підставі яких даних комісією встановлено, що до часу смерті заявниця та її чоловік проживали разом та вели спільне господарство.

Клопотання про допит свідків заявниця не заявляла.

Відповідно до положень ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено членів сім`ї, які вважаються утриманцями. Так, члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно з п. 2.11 «Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції,

за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Заявниця не перебувала на повному утриманні свого чоловіка, оскільки сама одежувала пенсію, проте стверджує, що пенсія чоловіка, яка була значно більшого розміру була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Разом з тим, завниця не надала доказів про те, що вона не працювала до смерті чоловіка, не отримувала будь - які інші доходи, крім пенсії у 4 229,78 грн, не мала коштів на рахунках у банківських установах тощо, та про наявність чи відсутність цих обставини у заяві не зазначено.

Заявниця та її представниця ОСОБА_5 у судові засідання ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не з`явилися та подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, що унеможливило з`ясувати зазначені питання.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що заявниця не надала належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Видача ОСОБА_3 довіреності 23.03.2021 на ім`я заявниці сама по собі не підтверджує той факт, що заявниця перебувала на утриманні чоловіка до його смерті. Заявниця не зазначає, які кошти знаходилися на рахунках ОСОБА_3 , їх розмір.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Будь - яких доказів про те, що кошти, що знаходилися на рахунках ОСОБА_3 є його особистою приватною власністю, а не власністю подружжя також не надано.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27.02.2023.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук