ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 628/1448/20 Номер провадження 22-ц/814/1350/23Головуючий у 1-й інстанції Волчек О.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року, постановлене суддею Волчек О.О.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

19.06.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 28.12.2019 позичив ОСОБА_2 53 000,00 грн., що підтверджується розпискою, написаною власноручно позичальником, зі строком виконання зобов`язання до 28.01.2020. Після настання дати повернення позики (28.01.2020) відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань за розпискою не виконала, вимоги повернути кошти ігнорує. Із наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу в розмірі 53 000,00 грн., суму десяти відсотків щомісячних від суми простроченого зобов`язання в розмірі 27 057,03 грн., яка утворилася в період із 28.01.2020 по 28.05.2020, а також пеню в розмірі 1 124,14 грн.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність боргових зобов`язань відповідача перед ним. При цьому судом враховано відсутність у позивача оригіналу боргової розписки без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, що свідчило би про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане.

Позивач із рішенням суду першої інстанції не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Із підстав раніше викладених у позовній заяві доводить наявність між ним, позивачем, та відповідачкою зобов`язань на умовах договору позики, оформленої розпискою, за якої він позичив їй 53 000,00 грн. + процентна ставка. Таке зобов`язання відповідач не виконала, після чого вони зустрілися, перерахували суму боргу, що утворилася з урахуванням процентів та пені, проте відповідачка борг так і не сплатила і він був вимушений звернутися до суду.

Наголошує, що між сторонами існувала не одна боргова розписка, оскільки відповідачка роками не платила борги і на кожен рік, вони складали нову розписку з урахуванням відсотків.

Доводить, що надавав суду для огляду оригінал розписки, що мало бути зафіксовано на аудіозаписі судового засідання, половина якого не збереглася, а на тій, що збереглась зафіксовано образливі висловлення головуючого судді першої інстанції по відношенню до нього, позивача. Також суддя першої інстанції не давав йому можливості ставити питання, не дозволяв спілкуватися із суддею та не врахував його позиції щодо не відкладення судового засідання. Така поведінка судді завдала йому моральну та матеріальну шкоду і він був вимушений звернутися зі скаргою на суддю до вищого суду.

Вважає відповідачку шахрайкою та просить врахувати судове рішення у справі №628/117/19, за яким із ОСОБА_2 стягнуто борг за розпискою та приєднує до апеляційної скарги фотознімок розписки.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2021.

04.06.2021 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.08.2021 у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що згідно наявної у матеріалах справи фотокопії розписки, 28.12.2019 ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 гроші в розмірі п`ятдесят три тисячі грн. (53 000,00 грн.). Зобов`язується виплатити 28.01.2020 всю суму боргу або частково + 10% від залишку заборгованості + 10% від суми щоденної пені (у разі затримки виплат відсотків у призначений день)./а.с.5/

04.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 із претензією на повернення грошових коштів, за змістом якої вимагає в найближчі 5 днів згідно договору-розписки зв`язатися із ОСОБА_1 для обговорення даної ситуації та почати практично, а не на словах та обіцянках, виплачувати свій борг 53000,00 грн. + проценти 37808,00 грн. та пеню за неустойку.

Попереджує, що у разі, якщо його законні вимоги ОСОБА_2 будуть проігноровані (а ОСОБА_1 упевнений, що вона так і вчинить), він буде вимушений звернутися із позовною заявою до суду./а.с.8,9/

Згідно листа т.в.о начальника Куп`янського районного відділу поліції від 25.02.2021 №2769/119-85/01-2021, 12.01.2021 від ОСОБА_2 надійшла заява щодо вчинення відносно неправомірних дій ОСОБА_1 . Дана заява була зареєстрована до журналу єдиного обліку Куп`янськогор РВП під №354 від 12.01.2021. За вказаним матеріалом проведено перевірку та списано до справи згідно Закону «про звернення громадян»./а.с.58/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив із відсутності у позивача оригіналу боргової розписки без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, що свідчило би про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність боргових зобов`язань відповідача перед ним.

Крім того, перевіривши зміст копії розписки, судом встановлено, що в ній міститься порушення вимог ст.1046 ЦК України, згідно якої позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), оскільки з тексту вбачається, що ОСОБА_2 взяла у борг одну суму, тобто 53 000,00 грн., а щодо виплати вказана інша сума 58 300,00 грн. Умови та строки виплати часток боргу та пені взагалі не визначені, а вказано тільки «у призначений день».

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до їх заперечень та довільного тлумачення норм права на власну користь.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №319/1669/16, від 08 .07.2019 у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 у справі №604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі №501/1773/16-ц.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі №6-996цс17.

З огляду на викладені норми матеріального права та сталу позицію Верховного Суду щодо їх застосування, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики та не надав суду оригінал розписки, дійшовши правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до їх заперечень. Натомість приєднаний до апеляційної скарги фотознімок розписки, як і її копія приєднана до позову, не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України та з урахуванням вимог ч.5 ст.95 цього Кодексу міг бути прийнятий судом до уваги виключно у разі надання його оригіналу суду для дослідження; якщо оригінал письмового доказу не подано, а суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться до уваги (ч.6 ст.95 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Такий процесуальний обов`язок позивачем не виконано, а відповідно за привалами ч.4 ст.12 ЦПК України він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги позивача, що він надавав суду першої інстанції оригінал розписки для дослідження матеріалами справи не підтверджено та спростовано протоколами судових засідань, досліджених судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо упередженого ставлення судді першої інстанції до позивача є його оціночними судженнями, а питання об`єктивності судді вирішується в порядку ст.39 ЦПК України, а не на стадії апеляційного перегляду судового рішення по суті спору.

Твердження позивача, характеризуючи особу відповідачки, як шахрайку, та наявності іншого судового рішення про стягнення із неї боргу, по-перше, не є підставою задоволення цього позову, що не ґрунтується на належних доказах; по-друге, наведене позивачем рішення не становить преюдицію, оскільки містить інші фактичні обставини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль