г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1589/22
Номер провадження 2/213/79/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

секретар судового засідання - Демченко Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань №14, в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференцзв`язку, цивільну справу № 213/1589/22 за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Максимов Роман Ігорович, до ОСОБА_2 , третя особа - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

за участі представника позивача - адвоката Максимова Романа Ігоровича,

відповідача - ОСОБА_2 ,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач є матір`ю, а Відповідач - батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, у відношенні матері дитини двічі вчиняв кримінальні правопорушення, постійно вчиняє адміністративні правопорушення, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не піклується про його здоров`я та духовний розвиток, тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Процесуальні дії у справі.

Позовна заява надійшла до суду 28.07.2022 року.

08.08.2022 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою від 09.08.2022 позовну заяву залишено без руху.

26.08.2022 року надійшла уточнена позовна заява.

15.09.2022 провадження у справі відкрито. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, за клопотанням представника позивача витребувано докази по справі.

08.11.2022 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника, при прийнятті рішення орган опіки та піклування покладається на розсуд суду.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні:

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 проти позовних вимог категорично заперечував, суду пояснив, що він ніколи не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, дуже любить сина, готовий його виховувати та утримувати, ніколи не уникав можливості бачитися з ним та спілкуватись, але на цей час він обмежений в цьому, оскільки відбуває покарання. Проте вважає, що це не може стати підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки він не є психічно хворим та наркотично залежним, і не може мати на сина негативний впливу, або завдати сину психологічної, фізичної шкоди. Він певний період часу працював на «АрселорМіттал Кривий Ріг», а потім звільнився, оскільки ОСОБА_1 хотіла піти на роботу, а він повинен був доглядати дитину. Оскільки відповідач наразі знаходиться із сином за кордоном, і в телефонній розмові повідомила, що повертатися не планує, він вважає, що з цим позовом вона звернулася до суду насамперед, щоб уникнути в майбутньому зайвого клопоту при вирішенні питань, що стосуються дитини.

Проти стягнення аліментів він не заперечує, бажає матеріально підтримувати дитину, а оскільки на цей час такої можливості не має, то допомогу надає його матір за доброю волею. Просив суд дати йому шанс виправитися і не позбавляти батьківських прав.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 05.12.2022 року пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1 , з якою знайома з 2017 року, зараз позивач знаходиться у Франції. Позивач дуже рано вийшла з декретної відпустки, дитині було місяці 3-4. Вона розповідала, що відповідач забирав у неї кошти, вона ховала їх від ОСОБА_2 , оскільки з її слів він ніде не працював. ОСОБА_1 брала у неї гроші у борг, бо ОСОБА_2 забирав в неї кошти, і їй не було на що купити навіть памперси, кашу для дитини. Це було неодноразово по 200 грн., 500 грн.,або і по 1000 грн. В період з вересня 2020 року по грудень 2020 року вона давала в борг позивачці десь приблизно 3500 грн. ОСОБА_1 в цей час працювала продавцем у магазині "Всемобільний", АДРЕСА_1 , часто приходила з синцями на руках, один раз був сильний забій грудної клітини. У неї є ще дві дитини від іншого чоловіка. Одного разу ОСОБА_2 забрав у бабусі середнього сина ОСОБА_1 і сказав, що віддасть тільки тоді, коли ОСОБА_1 віддасть йому ОСОБА_3 . Як відповідач відноситься до свого сина ОСОБА_3 , пояснити не змогла.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є матір`ю позивачки. Відповідач не виконував батьківські обов`язки, ніколи не забезпечував дитину матеріально. Після того як його посадили, ОСОБА_1 змогла нормально забезпечувати дитину, бо ніхто не забирав у неї гроші. Вони з чоловіком (баба та дідусь) також допомагали матеріально утримувати дитину. Зазначила, що ОСОБА_2 - людина не адекватна і дуже агресивна. Як поводився з дитиною, пояснити не могла, їм це невідомо, але достоменно відомо, що він ніколи не працював, завжди забирав гроші у ОСОБА_1 , а саме у 2018 році і початку 2019 року.

Свідок ОСОБА_11 судовому засіданні 27.02.2023 року пояснила, що вона є матір`ю відповідача, з народження ОСОБА_3 вони забезпечили дитину всім необхідним, допомагали його доглядати. Батьи дитини проживали у квартирі, яку орендував ОСОБА_2 , коли жили разом, то завжди мали потребу у грошах, як з`являлися кошти, вони забирали все з ломбарду, закінчувались гроші - знову все здавали у ломбард, не погоджується з тим що його засудили за крадіжку із його ж квартири, тобто тієї, яку він орендував. Характеризувала позивача з негативної сторони, оскільки одного разу син приїхав до них із дитиною, а ОСОБА_1 , яка мала приїхати ввечері, так і не приїхала, на дзвінки не відповідала, з`явилась додому лише зранку, залишивши дитину на батька. Відповідач відповідально виконував свої батьківські обов`язки, купав дитину, прав пелюшки, грався з ним, приділяв йому належну увагу, два тижні з ним лежав у лікарні, а мати в цей була зі старшими дітьми, тобто вона довіряла йому дитину, залишала на батька. Коли ОСОБА_2 позбавили волі, він завжди телефонував дитині, дитину привозили до нього на побачення. Коли ОСОБА_2 був на вільному поселенні, вони брали онука і щомісяця заїжджали до ОСОБА_2 , тобто вони бачились. Окрім зустрічей ОСОБА_2 спілкувався з дитиною по відеозв`язку. Є фото, де дитина з батьком на прогулянці, з яких видно, що батько любить свою дитину. За проханням сина вона сплачувала за дитсадок, у неї є квитанції. Коли почалась війна, ОСОБА_2 дуже переживав за дитину, просив ОСОБА_1 виїхати у безпечне місце, за його проханням вона перераховувала позивачу кошти. Зараз дитина з позивачем перебуває у Франції. ОСОБА_1 розповідала їй, що бажає позбавити відповідача батьківських прав, щоб на дитині не було плям за судимість батька. Її новий чоловік взяв її прізвище, хоче всиновити дитину і як багатодітний батько виїхати за межі країни. Просила не позбавляти її сина батьківських прав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю, а відповідач - ОСОБА_2 - батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем /а.с.13, 14/.

Вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.71 КК України у виді 4 років позбавлення волі /а.с.51-53/.

З 28.08.2020 року по цей час відповідач відбуває покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія (№ 80)», як вказано в довідці ВП, початок строку 21.03.2020 року, закінчення строку - 21.09.2023 року /а.с.50/.

Згідно з наданими стороною позивача інформацією з Єдиного реєстру боржників, на час подання позовної заяви у відношенні відповідача в Єдиному реєстрі боржників наявні 32 виконавчих провадження, з яких 20 - про стягнення штрафів у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення; 4 - про стягнення судового збору; 8 - про стягнення коштів на користь держави /а.с.17-22/.

За відомостями, наданими органами внутрішніх справ на виконання ухвали суду про витребування доказів, відповідач тричі притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, протягом 2019-2020 років 24 рази притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 126, 130 КУпАП /а.с.73-99/.

Як встановлено судом із наданої медичними закладами інформації, за медичною допомогою до лікаря-нарколога ОСОБА_2 не звертався, один раз знаходився на стаціонарному обстеженні в психоневрологічному диспансері у 2013 році по направленню РВК, в подальшому за медичною допомогою не звертався /а.с.70-71/.

Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вирішив вважати недоцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про прийняв відповідне рішення за № 236 від 19.10.2022 року.

Як зазначено в рішенні, відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, планує приймати участь у вихованні та утриманні сина. Докази свідомого та злісного ухилення батька від участі у вихованні дитини та нехтування батьківськими обов`язками, що є підставою для застосування до нього такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відсутні /а.с.100/.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим в судовому засіданні фактам відповідають правовідносини, які регулюють умови та порядок виховання батьками неповнолітніх дітей, наслідки ухилення ними від виконання своїх обов`язків, та з аліментних обов`язків батьків по утриманню своїх неповнолітніх дітей.

Норми права, які застосовує суд.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України - мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При цьому, суд керується положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно з п.15 якої, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з положеннями п.16 цієї Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За приписами ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 182 цього кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Висновок суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем не надано переконливих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього сина, байдужого ставлення до його долі, або негідної поведінки по відношенню до дитини.

Посилання позивача на те, що відповідач не займається вихованням сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, не займається підготовкою до самостійного життя, не цікавиться його здоров`ям, не підтверджені жодними доказами.

Отримані судом за клопотанням представника позивача довідки про судимість та вчинення відповідачем адміністративних правопорушень, суд не може вважати належними доказами ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, зокрема негативного впливу на дитину, оскільки показаннями свідка ОСОБА_11 , наданими нею фотознімками підтверджено спілкування відповідача з дитиною, турботливе ставлення до малолітнього сина.

До показань свідків позивача суд ставиться критично, оскільки вони в основному стосуються відносин батьків дитини між собою, які стали відомі свідкам зі слів позивача. При цьому обидва свідка: ОСОБА_5 і ОСОБА_10 не змогли дати показання щодо відносин відповідача з малолітнім сином. Інших доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суду не надано.

Суд керується також практикою Верховного Суду, який в Постанові від 06.052020 року у справі № 753/2025/19 зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/9433/17 в своїй постанові від 09.11.2020 року наголосив, що необізнаність батька про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів.

Рішення Європейського суду з прав людини свідчать про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Суд враховує рішення виконкому Інгулецької районної у місті ради, згідно з яким докази свідомого та злісного ухилення батька від участі у вихованні дитини та нехтування батьківськими обов`язками відсутні.

Отже, судом не встановлено, які дії чи бездіяльність відповідача свідчать про ухилення ним від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, які фактичні обставини впливають на виконання батьком своїх обов`язків, з одночасним урахуванням поведінки обох батьків та їх ставлення до дитини, не встановлено, чи буде застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відповідати найкращим інтересам дитини.

Враховуючи, що згідно з нормами ст.ст.164, 166 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, і позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, за відсутності в позовній заяві та доданих до неї документах прямих доказів, на підставі яких можна дійти беззаперечного висновку про винну поведінку відповідача в ухиленні від виховання сина, та з врахуванням висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд не знаходить підстав для задоволення позовної заяви в цій частині.

Докази ухилення відповідача від сплати аліментів теж відсутні, оскільки як встановлено судом, і видно із матеріалів справи, на цей час відповідач відбуває покарання за вироком суду, і не має можливості матеріально утримувати сина. При цьому стороною позивача не заперечувався факт надання допомоги позивачу матір`ю відповідача за його особистим проханням.

З огляду на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, за відсутності доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цілому.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом в задоволенні позовних вимог відмовляється, витрати по сплаті судового за вимогу про позбавлення батьківських прав покладаються на позивача, а витрати по сплаті судового збору за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнений, слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду, в зв`язку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача - адвокат Максимов Роман Ігорович, адреса: АДРЕСА_4.

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце перебування: Криворізька ВП № 80 м. Кривий Ріг, вул. Шиферна, 3, РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування (адреса: м. Кривий Ріг, пл. Гірницької Слави, 1, .

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 27.02.2023 року.

Повне судове рішення складено 02.03.2023 року.

Головуючий суддя В.В. Попов