Справа № 683/1128/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Заїки В.В.

представника відповідача ФОП ОСОБА_2 -

адвоката Спеціального С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/1128/22, 2/683/70/2023 за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ СК «Провідна») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 14 години 45 хвилин водій пасажирського автобуса марки «БАЗ-А081.11», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 здійснював перевезення пасажирів по маршруту №1 «Залізничний вокзал м. Старокостянтинів - с. Новики». Під час руху по вул. Миру в напрямку вул. І. Франка в м. Старокостянтинів водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.3 б), 10.1, 10.4, 16.13 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху допустив неуважність при керуванні транспортним засобом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та при проїзді нерегульованого перехрестя вул. Миру - вул. Чайковського не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, а саме, мотоциклу КМЗ «Дніпро-11», без номерних знаків, під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди син позивачки ОСОБА_5 , який був пасажиром мотоцикла, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2019 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій автобуса ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та керував транспортним засобом, виконуючи трудові обов`язки водія.

Також, цивільно-правова відповідальність власника автобуса марки «БАЗ-А081.11», номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «Провідна» згідно поліса АК/7218424.

Позивачка вказує, що у зв`язку зі смертю сина вона понесла витрати на поховання в розмірі 4740 грн., а також придбала комплексний надгробний пам`ятник вартістю 190000 грн. Загальна сума витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, які вона понесла та може документально підтвердити, складає 194740 грн.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія ОСОБА_3 , вона зазнала сильних душевних страждань, які викликані втратою найріднішої людини - єдиного сина, внаслідок чого порушився її звичайний та нормальний спосіб життя, вона пережила сильний стрес, душевний біль та страждання, внаслідок чого різко погіршився стан її здоров`я, що призвело до інвалідності. Вказує, що син був її єдиною опорою, допомагав у веденні господарства, матеріально утримував сім`ю та допомагав доглядати за її матір`ю, яка потребує постійного стороннього догляду. Розмір заподіяної їй смертю сина моральної шкоди визначає у 700000 грн.

Вказує, що з урахуванням вимог ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ПрАТ СК «Провідна», становить 38400 грн. з відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, а також 38400 грн. з відшкодування моральної шкоди.

Оскільки сума страхових відшкодувань є меншою, ніж загальна сума витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, та менша розміру завданої моральної шкоди, тому в силу ст.1172, 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 , яка є відповідальною за шкоду, завдану її працівником.

Таким чином позивачка просить стягнути на свою користь:

- з ПрАТ СК «Провідна» - 38400 грн. на відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, а також 38400 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- з ФОП ОСОБА_2 - 156340 грн. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, а також 661600 грн. на відшкодування моральної шкоди та 20000 грн. витрат на надання правової допомоги.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2022 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, залучено ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Заїка В.В. просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ФОП ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявне її клопотання про розгляд справи у її відсутності за участі її представника - адвоката Спеціального С.П.

В судовому засіданні представник відповідачки ФОП ОСОБА_2 - адвокат Спеціальний С.П. позовні вимоги визнав частково та пояснив, що витрати, які понесла позивачка на поховання та спорудження надгробного пам`ятника повністю покриваються лімітом страхового відшкодування, а тому ці витрати підлягають стягненню лише з ПрАТ СК «Провідна». Щодо моральної шкоди, то визначений позивачкою розмір цієї шкоди в сумі 700000 грн. вважає завищеним. Вказує, що відповідачка визнає позов в частині стягнення моральної шкоди лише на суму 200000 грн.

У відзиві відповідачка ФОП ОСОБА_2 та її представник - адвокат Спеціальний С.П. просять позов задовольнити частково та стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь позивачки 200000 грн. моральної шкоди. Вказують, що відповідачкою визнаються ті обставини, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій автобуса ОСОБА_3 перебував з нею, як фізичною особою-підприємцем, у трудових відносинах та керував транспортним засобом, виконуючи свої трудові обов`язки, а її цивільно-правова відповідальність, як власника автобуса, яким керував ОСОБА_3 , була застрахована в ПрАТ СК «Провідна». Згідно страхового полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 200000 грн., а тому в силу п.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати позивачки на поховання та спорудження надгробного пам`ятника повністю покриваються лімітом страхової відповідальності та підлягають стягненню з ПрАТ СК «Провідна». При цьому, просять врахувати, що згідно п.24

постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Згідно постанови Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №45 від 03.10.2008 гранична сума на виготовлення та установку пам`ятника у Вінницькій області, на території якої похований ОСОБА_5 , становить 2600 грн. А тому, вважають, що позов в частині відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника підлягає задоволенню лише на суму 2600 грн., які повинні бути стягнуті з ПрАТ СК «Провідна». На відшкодування позивачці моральної шкоди в зв`язку із смертю сина відповідачка погоджується виплатити 200000 грн.

Відповідач - ПрАТ СК «Провідна», яке належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направило, причини неявки суду не повідомило, у визначений судом строк відзив на позов не подавало.

Третя особа - ОСОБА_3 , який утримується в ДУ «Городоцький виправний центр №131» та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, клопотань про участь в судовому засіданні не заявляв, у визначений судом строк письмових пояснень по суті спору не подавав.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 14 години 45 хвилин водій пасажирського автобуса марки «БАЗ-А081.11», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 здійснював перевезення пасажирів по маршруту №1 «Залізничний вокзал м. Старокостянтинів - с. Новики». Під час руху по вул. Миру в напрямку вул. І. Франка в м. Старокостянтинів водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.3 б), 10.1, 10.4, 16.13 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху допустив неуважність при керуванні транспортним засобом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та при проїзді нерегульованого перехрестя вул. Миру - вул. Чайковського не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, а саме, мотоциклу КМЗ «Дніпро-11», без номерних знаків, під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 , який був пасажиром мотоцикла, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події (а.с.37).

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2019 року, який був залишений без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду від 15 березня 2022 року, та набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки (а.с.8-36).

Позивачка ОСОБА_1 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_5 , у зазначеному кримінальному провадженні визнана потерпілою особою.

Згідно накладної від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 понесла витрати на поховання сина в розмірі 4740 грн., які складаються із вартості труни, хреста та інших ритуальних товарів (а.с.38).

Згідно накладної №12/2019 від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 також понесла витрати на спорудження надгробного комплексного пам`ятника в розмірі 190000 грн. (а.с.39).

На момент дорожньо-транспортної пригоди водій автобуса марки «БАЗ-А081.11», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та керував транспортним засобом, виконуючи трудові обов`язки водія.

Цивільно-правова відповідальність володільця автобуса марки «БАЗ-А081.11», номерний знак НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «Провідна» на підставі поліса обов`язкового страхування №АК/7218424 (а.с.42, 138).

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, у разі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб, є джерелом підвищеної небезпеки.

За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є володільцями джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, зокрема шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статей 1166, 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження №14-24цс21) вказано, що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті.

Припис частини другої статті 1188 ЦК України підлягає застосуванню за таких умов: 1)

відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини (п.41 постанови ВП ВС).

У разі якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці.

У пункті 55.1 постанови від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це, припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовується не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2019 року, який набрав законної сили, встановлено, що саме порушення водієм автобуса ОСОБА_3 вимог п.2.3 б), 10.1, 10.4, 16.13 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - смертю пасажира мотоцикла ОСОБА_5 .

Водій мотоцикла ОСОБА_4 , у якому в якості пасажира знаходився син позивачки ОСОБА_5 , хоч і став учасником дорожньо-транспортної пригоди, проте будь-яких порушень Правил дорожнього руху з його боку у даній дорожньо-транспортній пригоді не встановлено.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що смерть ОСОБА_5 стала наслідком спільних неправомірних дій водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для солідарного обов`язку обох водіїв перед потерпілою ОСОБА_1 , та наявність підстав для покладення відповідальності за шкоду, заподіяну смертю пасажира ОСОБА_5 , лише на водія автобуса ОСОБА_3 .

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України видно, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-108цс13, яка підтримана Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц.

В судовому засіданні представник відповідачки ФОП ОСОБА_2 - адвокат Спеціальний С.П. визнав, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій автобуса ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та керував транспортним засобом, виконуючи трудові обов`язки водія. Про визнання вказаних обставин відповідачка ФОП ОСОБА_2 зазначила також у поданому до суду відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, в силу ч.1 ст.1172 ЦК України саме ФОП ОСОБА_2 зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану її працівником ОСОБА_3 під час виконання ним трудових обов`язків.

Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - Закон №1961-ІV).

Закон №1961-ІV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Із положень ст.3 Закону №1961-ІV слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом п.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону №1961-ІV).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, визначено у статті 27 Закону №1961-ІV.

Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є її прямим наслідком (п.27.1 ст.27 Закону №1961-ІV).

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст.27 Закону №1961-ІV).

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27 Закону №1961-ІV).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону №1961-ІV).

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність ФОП ОСОБА_2 , як володільця автобуса марки «БАЗ-А081.11», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ СК «Провідна» на підставі поліса обов`язкового страхування №АК/7218424. За цим полісом ліміт відповідальності страховика за завдану шкоду життю та здоров`ю на одного потерпілого становив 200000 грн.

Потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 з вини водія ОСОБА_6 є ОСОБА_5 , який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вказана особа є сином позивачки ОСОБА_1 та відповідно остання як мати потерпілого має право на відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Інших осіб, визначених ч.2 ст.1168 ЦК України та п.27.3 ст.27 Закону №1961-ІV, які б мали право на отримання страхового відшкодування, судом не встановлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що у зв`язку зі смертю сина вона понесла витрати на поховання в розмірі 4740 грн., а також придбала комплексний надгробний пам`ятник вартістю 190000 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачка надала суду накладну від ІНФОРМАЦІЯ_1 на придбання ритуальних товарів на суму 4740 грн., а також накладну №12/2019 від 23 грудня 2019 року відповідно до якої ОСОБА_1 прийняла від ФОП ОСОБА_7 пам`ятник надгробний комплексний ціною 190000 грн. за готівку.

Вказані письмові докази суд вважає належними, допустими та достатніми для підтвердження розміру понесених позивачкою витрат на поховання сина та спорудження надгробного пам`ятника на його могилі.

При цьому, суд також враховує, що відповідачі не надали належних і допустимих доказів на спростування тверджень позивачки про розмір понесених нею витрат.

Крім того, при визначення розміру витрат на спорудження надгробного пам`ятника, судом враховується правовий висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18) від 10 жовтня 2019 року, який полягає у наступному: «У цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. При цьому, у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження надгробного пам`ятника. У випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем у пункті 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. До регулювання цивільно-правових відносин щодо визначення витрат на спорудження надгробного пам`ятника не застосовуються положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного, суд відхиляє доводи представника відповідачки ФОП ОСОБА_2 - адвоката Спеціального С.П. про необхідність визначення розміру витрат на спорудження надгробного пам`ятника, які підлягають до стягнення, виходячи з граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у відповідній місцевості, визначених постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №45 від 03.10.2008, оскільки передбачені у цій постанові витрати на поховання встановлено на випадки смерті від нещасного випадку на виробництві та при професійному захворюванні та на виниклі в дані справі правовідносини не поширюються.

Таким чином, розмір витрат позивачки, які вона понесла на поховання сина та на спорудження надгробного пам`ятника, які суд вважає доведеними, складає 194740 грн. (4740 грн. + 190000 грн.).

Вказані витрати підлягають стягненню з страховика ПрАТ СК «Провідна» з урахуванням ліміту відповідальності, визначеного пунктом 27.4 статті 27 Закону №1961-ІV (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку), а різниця між фактичним розміром цих витрат та страховим відшкодуванням підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 , яка є відповідальною за шкоду, завдану її працівником ОСОБА_3 .

Отже, з ПрАТ СК «Провідна» слід стягнути 38400 грн. (3200 грн. х 12 = 38400, де 3200 грн.- мінімальна заробітна плата на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди) витрат, понесених позивачкою на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Оскільки вказані витрати перевищують ліміт страхового відшкодування, тому різницю між фактичним розміром цих витрат та страховим відшкодуванням в сумі 156340 грн. (194740 грн. - 38400 грн.) слід стягнути з ФОП ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1, загинув єдиний син позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , а тому позивачка має право на відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «по своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц)».

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачці, суд враховує, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України загинула молода особа - ОСОБА_5 , позивачка втратила рідну людину - єдиного сина, залишилась одна, без підтримки сина, назавжди втратила можливість спілкування зі своєю дитиною, позбавлена можливості мати онуків, у неї погіршився стан здоров`я, що призвело до встановлення їй інвалідності ІІІ групи, через смерть сина вона зазнала сильних душевних страждань та переживань, змушена була змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя без сина, а також, що жодна майнова компенсація практично не в змозі відновити попередній стан, який існував до дорожньо-транспортної пригоди, повернути до життя її сина.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер заподіяння моральної шкоди, характер і обсяг моральних страждань, яких позивачка зазнала внаслідок смерті сина, тяжкість вимушених змін у її життєвих обставинах, викликаних смертю дитини, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що моральне відшкодування слід визначити у розмірі 300000 грн.

Моральна шкода на користь позивачки підлягає стягненню з страховика ПрАТ СК «Провідна» з урахуванням ліміту відповідальності, визначеного пунктом 27.3 статті 27 Закону №1961-ІV (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку), а різниця між фактичним розміром цієї шкоди та страховим відшкодуванням підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 , яка є відповідальною за шкоду, завдану її працівником ОСОБА_3 .

Таким чином, з ПрАТ СК «Провідна» слід стягнути 38400 грн. (3200 грн. х 12 = 38400, де 3200 грн. - мінімальна заробітна плата на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди) моральної шкоди, а з ФОП ОСОБА_2 - 261600 грн. (300000 грн. - 38400 грн.) моральної шкоди.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст.137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що

підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові від 20 липня 2021 року у справі №922/2604/20 Верховний Суд висловив позицію, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку із недоведеністю їх наявності.

Під час розгляду даної справи в суді представництво інтересів позивачки ОСОБА_1 здійснював адвокат Заїка В.В. на підставі ордеру від 02 травня 2022 року.

При цьому, на порушення вимог ст.137 ЦПК України позивачкою не було надано суду відповідних доказів щодо обсягу наданих їй адвокатом Заїкою В.В. послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також належних доказів на підтвердження їх оплати.

Оскільки витрати позивачки на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн. не підтверджені належними доказами, тому підстави для їх стягнення з відповідачів відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст.141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Позов ОСОБА_1 заявлено з ціною 894740 грн. і задоволено на суму 494740 грн., тобто на 55,29% (494740 х 100 : 894740), з яких вимоги до ПрАТ СК «Провідна» задоволено на 15,52% (76800 х 100 : 494740), а до ФОП ОСОБА_2 - на 84,48% (417940 х 100 : 494740).

Оскільки ОСОБА_1 за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI, то з ПрАТ СК «Провідна» на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 768 грн. (8947,40 х 55,29% х 15,52%), а з ФОП ОСОБА_2 - у розмірі 4179,40 грн. (8947,40 х 55,29% х 84,48%).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 38400 грн. витрат, понесених на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, та 38400 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 156340 грн. витрат, понесених на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, та 261600 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь держави 768 грн. судового збору.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь держави 4179 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», місце знаходження: Повітрофлотський проспект,25 м. Київ, 03049, .

Повний текст рішення складено 27 лютого 2023 року.

Суддя: