Справа № 369/2862/21 Головуючий 1 інстанція- Янченко А.В.
Провадження № 22-ц/824/3844/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київського обласного прокурора Грабець І. на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2022 року у справі за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації, Національного університету біоресурсів і природокористування України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , від імені якого діє ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Кабінет Міністрів України про скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності та повернення земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , від імені якого діє ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності та повернення земельних ділянок, що розташовані в адміністративних межах Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у власність держави в особі Кабінету Міністрів України та у постійне користування в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Вимоги мотивував тим, що Боярській лісовій дослідній станції (на даний час відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція») на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №002651 передано у користування земельну

- 2 -

ділянку загальною площею 231,3 га для ведення лісового господарства. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 08 листопада 2006 року № 854 припинено право постійного користування Державного підприємства «Боярська лісова дослідна станція» земельною ділянкою загальною площею 9,7999 га (ліси І групи, вкриті лісом) у кварталі № 58 Хотівського лісництва та віднесено вказану земельну ділянку до земель запасу Лісниківської сільської ради в межах с.Лісники без зміни цільового призначення. В подальшому, за рахунок вказаної земельної ділянки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухому майно, відведено спірні земельні ділянки у приватну власність громадян, в тому числі відповідачів. Вказане розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 08 листопада 2006 року № 854 прийнято з перевищенням повноважень, не відповідає вимогам ст.ст.12,20,56,84,122,149 ЗК України, оскільки з постійного користування державної навчальної установи, а в подальшому у власність передано землі лісогосподарського призначення, які заборонено передавати у приватну власність, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року у справі № 369/3835/15-ц, яке набрало законної сили. За вищевказаних обставин суперечить вимогам земельного законодавства і подальша передача на підставі рішень Лісниківської сільської ради спірних земельних ділянок у приватну власність громадян.

Провадження у справі відкрите ухвалою судді від 30 березня 2021 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 28 жовтня 2021 року замінено Кабінет Міністрів України його правонаступником Обухівською районною державною адміністрацією Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 13 липня 2021 рокузалучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Кабінет Міністрів України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_14 адвоката Харицької А.М. про закриття провадження у справі відмовлено.

Цією ж ухвалою (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07 листопада 2022 року) задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 адвоката Безпалюк Н.В. і залишено без розгляду позов заступника керівника Київської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації, Національного університету біоресурсів і природокористування України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , від імені якого діє ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Кабінет Міністрів України, про скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності та повернення земельних ділянок у власність держави.

Не погоджуючись із ухвалою суду про залишення позову без розгляду, заступник керівника Київського обласного прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків судупершої інстанції про відсутність у прокурора підстав для представництва, оскільки суд неправильно витлумачив і застосував ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.257 ЦПК України. Зокрема, суд не врахував, щона момент пред`явлення позову КМ України був розпорядником земель державної власності лісогосподарського призначення і прокурор на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» 23 жовтня 2020 року № 15/1-72вих20 та № 15/1-73вих20

- 3 -

направив на адресу КМ України та НУБіПУ листи-повідомлення про виявлені порушення земельного законодавства, які не здійснили дій щодо захисту інтересів держави шляхом самостійного вжиття заходів щодо скасування рішень про державну реєстрацію та усунення перешкод у користуванні землями лісогосподарського призначення до суду чи вирішення даного суспільно-важливого питання в інший спосіб. В подальшому КМ України було замінено на його процесуального правонаступника - Обухівську районну державну адміністрацію. Враховуючи, що усі дії вчинені у цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив, висновки суду про обов`язковість повідомлення Обухівської районної державної адміністрації про порушення її прав відповідачами, прямо суперечить нормам закону, а саме ст.55 ЦПК України та законодавчо визначеному поняттю процесуального правонаступництва. Невірними є висновки суду щодо неможливості представництва прокуратурою інтересів Національного університету біоресурсів і природокористування України, оскільки згідно статуту університет є юридичною особою публічного права і наділений правом здійснювати публічно-владні управлінські функції, а тому є суб`єктом владних повноважень в розумінні Закону України «Про управління об`єктами державної власності» так і в розумінні ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та практики Верховного Суду.

В іншій частині ухвала суду не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 в особі свого представника адвоката Безпалюк Н.В. подали відзив на апеляційну скаргу, де вказали, що суд першої інстанції прийняв законну і обґрунтовану ухвалу і правомірно залишив позов прокурора без розгляду, а доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними і надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Кучеренко О.В. також подала відзив на апеляційну скаргу, де сказала, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності у керівника Київської обласної прокуратури повноважень на здійснення представництва інтересів держави є абсолютно правильними, вмотивованими та ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим в апеляційній скарзі позивача має бути відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Катрук Є.А. також скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції прийняв законну і обґрунтовану ухвалу і правомірно залишив без розгляду позовну заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури, а доводи апеляційної скарги прокурора необгрунтовані.

Решта учасників правом на подання візиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В суді апеляційної інстанції прокурор подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити і скасувати оскаржувану ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2022 року як незаконну і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники відповідачів адвокати Безпалюк Н.В., Кучеренко О.В., Курочкіна О.О. і ОСОБА_17 в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Решта учасників належно повідомлені про розгляд справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на їх електронні адреси судовими повістками і повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що

- 4 -

апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає не в повній мірі.

Залишаючи позовну заяву прокурора без розгляду, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у даній справі.

При цьому суд виходив із того, що Національний університет біоресурсів і природокористування України за своїм статусом не є органом державної влади, а є навчальним закладом дослідницького типу, тобто позов в частині вимог в інтересах цього університету подано прокурором не від імені та не в інтересах держави, а відтак у заступника керівника Київської обласної прокуратури не має повноважень на звернення до суду з позовною заявою в інтересах Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Також, суд керувався тим, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами. При цьому матеріали справи не містять доказів повідомлення прокурора на адресу Обухівської районної державної адміністрації Київської області до звернення до суду про порушення права держави в особі цієї райдержадміністрації відповідачами, а також наступної бездіяльності цього органу.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, які зроблені з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необгрунтованої ухвали в частині залишення без розгляду позову прокурора в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

З матеріалів справи вбачається, що позов поданий прокурором в інтересах держави в особі КМ України, який надалі замінений на правонаступника Обухівську районну державну адміністрацію Київської області, а також в інтересах держави в особіНУБіПКУ.

Стосовно позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі КМ України, який надалі замінений на правонаступника Обухівську районну державну адміністрацію Київської області, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка в тому числі здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Аналогічні положення містить ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», згідно якої представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної

- 5 -

цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункти 3 і 4 мотивувальної частини).

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення і інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до положень ч.4 ст.56 ЦПК України (в редакції на час подачі позову прокурора) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 цього Кодексу.

За змістом наведених норм щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зазначено: «відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого

- 6 -

порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Отже, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, про вжиття прокурором передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, при цьому суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З матеріалів справи вбачається, що прокурором подано позов в інтересах держави в особі КМ України, який на момент пред`явлення позову був розпорядником земель державної власності лісогосподарського призначення і прокурор на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» за № 15/1-72вих20 направив на адресу КМ України лист-повідомлення про виявлені порушення земельного законодавства, однак Уряд тривалий час не здійснив дій щодо захисту інтересів держави шляхом самостійної подачі позову, що у свою чергу свідчить про наявність передбачених законом підстав для представництва прокурором інтересів держави і правильність дій суду першої інстанції щодо прийняття позову прокурора і відкриття провадження.

Водночас у зв`язку із зміною законодавства ухвалою суду замінено компетентний орган КМ України на його правонаступника Обухівську районну державну адміністрацію Київської області.

Відповідно до положень ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, за змістом даної норми усі дії вчинені в цивільному процесі прокуром, зокрема щодо повідомлення КМ України про порушення та необхідність відповідного реагування, обов`язкові для Обухівської районної державної адміністрації як правонаступника так само, як вони були обов`язкові для КМ України, який замінений.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недотримання прокурором

- 7 -

вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення Обухівської районної державної адміністрації про порушення права держави, а також наступної бездіяльності цього органу, необгрунтовані та помилкові, оскільки всі необхідні дії були вчинені прокурором у відношенні первісного органу КМ України.

Також, очевидно безпідставними є посилання суду на те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення прокурора на адресу Обухівської районної державної адміністрації Київської області до звернення до суду про порушення права держави з боку відповідачів, оскільки як вище вказувалося позов був поданий в інтересах КМ України, що виключало таке повідомлення на момент його подачі.

Суд першої інстанції вказаних обставин та положень закону не врахував і постановив необґрунтовану ухвалу про залишення позову прокурора в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області без розгляду.

Доводи відзивів на апеляційні скарги, поданих відповідачами, щодо наявності підстав для залишення без розгляду позову прокурора, поданого в інтересахдержави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, апеляційний суд відхиляє з викладених вище підстав як необгрунтовані і додаткового аналізу не потребують.

Стосовно позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України, апеляційний суд зазначає таке.

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в п.п.6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, п.п.4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, п.26 постанови від 26 червня 2019 у справі № 587/430/16-ц).

В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (п.35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (п.27 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Як вище вказувалося питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст.23 Закону України «Про прокуратуру», абзац 3 ч.3 якої передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Висновки Верховного Суду щодо відсутності підстав для здійснення прокурором представництва в суді інтересів державних підприємств є усталеними та сформовані у ряді постанов, зокрема від 12 січня 2022 року у справі № 370/430/14-ц; від 12 січня 2022 року у справі № 359/9596/15 та від 19 січня 2022 рокау у справі № 369/16415/18, які наведені в оскаржуваній ухвалі.

Водночас, заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абз.3 ч.3 ст.23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абз.1 ч.3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути виключно суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

З урахуванням положень ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та

- 8 -

законами України, відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абз.1 ч.3 ст.23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20відступила від висновку щодо застосування ч.3 ст.23 Закону в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства та дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі ДП та вважала правильними висновки судів попередніх інстанції про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі ДП, без розгляду.

Водночас у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20Велика Палата скасувала ухвалу господарського суду в частині залишення без розгляду позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі КМ України та Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України і в цій частині передала справу до господарського суду для продовження розгляду.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для представництва прокурорм інтересів Національного університету біоресурсів і природокористування України і наявність підстав для залишення позову без розгляду є правильними.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що згідно статуту університет є юридичною особою публічного права і наділений правом здійснювати публічно-владні управлінські функції, а тому є суб`єктом владних повноважень в розумінні Закону України «Про управління об`єктами державної власності» так і в розумінні ст.23 Закону України «Про прокуратуру» надумані та безпідставні. Національний університет біоресурсів і природокористування України є освітнім закладом і не має статусу суб`єкта владних повноважень, як помилково вважає прокурор.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала в частині залишення без розгляду позову керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації підлягає до скасування у зв`язку із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзивах, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти

- 9 -

України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київського обласного прокурора Грабець І. задоволити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2022 року в частині залишення без розгляду позовукерівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації скасувати і в цій частині направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: