Номер провадження: 22-ц/813/1185/23
Справа № 500/89/17
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів купівлі-продажу, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Бурнусус О.О. 16 березня 2021 року у м. Ізмаїл Одеської області, -

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 14 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під № 2422, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0069, укладений 14 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під № 2426.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області, та зареєстрований в реєстрі під № 2422, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0069, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під № 2426, але з моменту укладення договору відбулося суттєве збільшення курсу долара з 12 грн. за 1 долар США до 26,7 грн. за 1 долар США, що є суттєвої зміною обставини, які він не міг передбачити при укладенні договорів купівлі-продажу. Також зазначив, що відповідач не виконав зобов`язання за вказаним договором, оскільки на виконання умов договорів було передано 10000,00 доларів США та 228000,00 грн., замість 50000,00 доларів США, які він мав намір отримати. Також зазначив, що відповідач, в порушення п. 3.6 Договору купівлі продажу житлового будинку, провів роботи з реконструкції та перепланування житлового будинку.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом не було враховано, що при укладенні договорів купівлі-продажу від 14 липня 2014 року. ОСОБА_1 сподівався отримати в сукупності 50000 доларів США, а в кінцевому рахунку отримав всього 10000 доларів США та 228000 грн., тобто наявна істотна різниця між тим, що сподівався отримати позивач, укладаючи договори купівлі-продажу, та тим, що він реально отримав. Тому, у даному випадку наявна істотна зміна обставин договору. Крім того, апелянт посилається на те, що відповідач проводив зміни нерухомого майна без його усної та письмової згоди.

Сторони про розгляд справи на 21 лютого 2023 року були сповіщені належним чином.

21 лютого 2023 року від представника ОСОБА_1 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За загальним правилом, передбаченим ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а цивільні права, які випливають із договору, захищаються у тій самій мірі та у той самий спосіб, що і права, які прямо чи опосередковано передбачені актами цивільного законодавства.

Стабільність та обов`язковість договірних відносин втілена також у положеннях ст. 651 ЦК України, якими не допускається одностороння зміна або розірвання договору, крім випадків, коли це передбачено законом або самим договором.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це перебачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Аналіз ст. 652 Цивільного кодексу України свідчить про те, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 липня 2018 року у справі № 905/3332/15, постановах Верховного Суду України від 21 лютого 2011 року у справі № 9/219-09, від 20 лютого 2012 року у справі № 6-93цс11.

Частина четверта статті 652 ЦК України встановлює, що зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Істотна зміна обставин, у свою чергу, є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах. Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, проте, під час виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. Отже, за змістом наведених законодавчих положень, зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, як і розірвання договору з цих підстав, виходячи з принципу свободи договору, є заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під № 2422, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0069, укладений 14 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під № 2426.

Згідно п. 2.1 Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, за домовленістю сторін продаж будинку вчиняється за 370252,00 (триста сімдесят тисяч двісті п`ятдесят дві) грн., яку покупець зобов`язується сплатити продавцю повністю до 14 червня 2016 року.

Згідно п. 2.2. Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, зазначена ціна відповідає домовленості Продавця та Покупця, є остаточною і змінам не підлягає.

Згідно п. 2.1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, за домовленістю сторін продаж вчиняється за 229748,00 (двісті двадцять дев`ять тисяч сімсот сорок вісім) грн., яку покупець зобов`язується сплатити продавцю повністю до 14 червня 2016 року.

Зазначена ціна, за твердженням сторін, відповідає їх волевиявленню, відповідає їх дійсним намірам, домовленості Продавця та Покупця, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що, укладаючи договори купівлі-продажу, позивач та відповідач шляхом вільного волевиявлення визначили умови договору, в тому числі ціну продажу саме в гривні, зокрема будинку - в розмірі 370252,00 грн., та земельної ділянки - у розмірі 229748,00 грн. Також сторони визначили, що зазначена ціна є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає.

Відповідно до розписки (а.с. 37) від 14 червня 2015 року, яка була складена позивачем на підтвердження отримання від відповідача чергового платежу на виконання умов п. 2.1. договорів купівлі-продажу на загальну суму 228000,00 грн., позивач зазначив, що вартість будинку складає 370252 грн., а земельної ділянки 229748 грн., а також про те, що з умовами вказаних договорів згоден, оскаржувати їх не буде.

Окрім цього, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що в момент укладення договору позивач не мав будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого курсу гривні до долару США не настане.

Сам по собі факт зміни встановленого курсу гривні до долару США не може бути підставою для висновків про істотність зміни обставин у правовідносинах між сторонами, оскільки сторони визначили, що виконання зобов`язань здійснюється у гривні та у розмірі, який є остаточним і змінам після укладення договорів не підлягає, та відповідно не призвів до зміни обсягу прав і обов`язків сторін за спірними договорами.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судом обґрунтовано не прийнято до уваги розписку від 17 червня 2014 року щодо вартості вищевказаних домоволодіння та земельної ділянки саме у сумі 50000 доларів США, як підставу для задоволення позову та розірвання оскаржуваних договорів.

Щодо твердження позивача про суттєве порушення відповідачем умов договору щодо здійснення останнього платежу за продаж житлового будинку та земельної ділянки, то судом вірно зазначено наступне.

На підставі п.2.1. Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, сторони домовились про наступний порядок проведення розрахунків за цим договором: грошові кошти у сумі 88000,00 (вісімдесят вісім тисяч) гривень сплачені ОСОБА_2 до підписання цього договору у повному обсязі. Своїм підписом під цим договором Продавець підтверджує факт отримання грошових коштів у сумі 88000,00 (вісімдесят вісім тисяч) грн., грошові кошти у сумі 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн. ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 до 14 червня 2015 року, грошові кошти у сумі 132252,00 (сто тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят дві) грн. ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 до 14 червня 2016 року.

Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки, сторони домовились про такий порядок проведення розрахунків за цим договором: грошові кошти у сумі 44000,00 (сорок чотири тисячі) грн. сплачені ОСОБА_2 до підписання цього договору у повному обсязі. Своїм підписом під цим договором Продавець підтверджує факт отримання грошових коштів у сумі 44000,00 (сорок чотири тисячі) грн., грошові кошти у сумі 78000,00 (сімдесят вісім тисяч) грн. ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 до 14 червня 2015 року, грошові кошти у сумі 107748,00 (сто сім тисяч сімсот сорок вісім) грн. ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 до 14 червня 2016 року.

Згідно розписки (а.с. 37) від 14 червня 2015 року, позивач отримав від відповідача черговий платіж на виконання умов п. 2.1. договорів купівлі-продажу за продаж будинку в розмірі 150000,00 грн. та земельної ділянки в розмірі 78000,00 грн., а всього на загальну суму 228000,00 грн.

Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язаний був сплатити ОСОБА_1 у строк до 14.06.2016р., на виконання умов п. 2.1. Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, грошові кошти у розмірі 132252,00 грн., а на виконання умов п. 2.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки - 107748,00 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 визнав, що від отримання залишку коштів у розмірі та у строки, встановлені пунктами 2.1. вищевказаних договорів купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та купівлі-продажу земельної ділянки відмовився, оскільки мав намір отримати від відповідача ще 30 000 доларів США, а запропонована відповідачем сума була еквівалентна 10 000 доларів США, а тому, на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно п. 3.3. Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, Продавець зобов`язаний прийняти від Покупця повний розрахунок за цим договором в порядку, строки та в сумі, передбаченому п. 2.1. цього договору.

Доводи позивача про те, що для повного виконання умов договору відповідачу необхідно сплатити ще 30000 доларів США, є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, та суперечать змісту та умовам укладених договорів.

Згідно ч. 1 ст. 622 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність з боку відповідача порушень умов договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки щодо здійснення останнього платежу за продаж житлового будинку та земельної ділянки, оскільки саме позивач відмовився від отримання залишку коштів у розмірі та у строки, встановлені пунктами 2.1 вищевказаних договорів, тобто прийняти належне його виконання відповідачем.

Також судом обґрунтовано не прийнято до уваги доводи позивача про порушення відповідачем п. 3.6 Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, оскільки відповідно до висновку експерта № 53/101-2018, за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 28 листопада 2019 року (а.с. 151-1162) було встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 не здійснювалася перебудова та реконструкція.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивачем не доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та наявності чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору, і саме позивач ухиляється та відмовляється від виконання укладених договорів купівлі-продажу, що є недопустимим відповідно до вимог 525 ЦК України, та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладених 14 липня 2014 року між сторонами.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при укладенні договорів купівлі-продажу від 14 липня 2014 року ОСОБА_1 сподівався отримати в сукупності 50000 доларів США, а в кінцевому рахунку отримав всього 10000 доларів США та 228000 грн., тобто наявна істотна різниця між тим, що сподівався отримати позивач, укладаючи договори купівлі-продажу, та тим, що він реально отримав. Тому, у даному випадку наявна істотна зміна обставин договору.

Колегія суддів зазначає, що настання несприятливих економічних та військово-політичних подій в Україні не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, оскільки вказані обставини мають загальний характер і стосуються обох договірних сторін, отже, не можуть бути підставою для розірвання договору в судовому порядку.

Також посилання апелянта на той факт, що він проживав в країні зі стабільною ринковою економікою із незначним коливанням курсу національної валюти, колегією суддів сприймаються критично, оскільки падіння курсу української гривні почалося від початку 2014 року у лютому місяці, а станом на травень 2014 року гривня девальвувала вже на 50 %. Таким чином, на момент укладення оскаржуваних договорів 14 липня 2014 року, ОСОБА_1 не міг не усвідомлювати наявності імовірності валютних коливань в майбутньому.

Таким чином, самі по собі аргументи ОСОБА_1 стосовно зміни курсу гривні по відношенню до долару США, його різке збільшення в порівнянні з діючим на момент укладення договору, не є правовою підставою для розірвання договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Посилання апелянта на те, що вартість будинку та земельної ділянки у сумі саме 50000 доларів США була відображена у розписці, складеної 17 червня 2014 року між дружиною позивача ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки ОСОБА_3 не є учасником договірних правовідносин між сторонами, не є власником спірного нерухомого майна та/або особою, яка має законне право на розпорядження таким майном, у зв`язку із чим доводи, викладені у розписці від 17 червня 2014 року, правового значення для вирішення справи не мають.

Крім того, безпідставним є посилання апелянта на те, що відповідач проводив зміни нерухомого майна без усної та письмової згоди ОСОБА_1 , оскільки вказане спростовується результатами судової будівельно-технічної експертизи від 28 листопада 2019 року, у якій зазначено, що у житловому будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з часу укладення договору купівлі-продажу реконструкція та перепланування не проводились, а були проведені певні ремонтні роботи, що не може вважатися порушенням п.3.6. Договору купівлі-продажу спірного будинку від 14 липня 2014 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 березня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе