Справа № 754/1421/23
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2023 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06.02.2023 позов було залишено без руху, оскільки позов не відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 95, п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, з наданням строку на усунення недоліків протягом трьох днів з моменту отримання ухвали, яку було направлено позивачу.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Заруднєва Є.О. надійшла заява на виконання ухвали суду від 06.02.2023, відповідно до якої в якості доказів підтвердження факту проживання відповідача в Деснянському районі м. Києва, адвокатом надано пояснення позивача, її доньки, а також відповідь відповідача на адвокатський запит, що перекладені українською мовою. Представник позивача вказує на те, що у поясненнях містяться відомості щодо останньої відомої адреси проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .

Суд, дослідивши заяву та додатки до неї, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином Ліванської Республіки. В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено про те, що сторони по справі познайомились під час відпочинку в ОАЕ, при цьому відповідач планував розпочати господарську діяльність в Україні, і задля отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні сторони вирішили зареєструвати шлюб, а позивач погодилась зареєструвати місце проживання відповідача за своєю адресою. Позивач вказує на те, що по її відомостях ОСОБА_2 отримав відмову у видачі посвідки на проживання, та виїхав з України. Матеріли справи містять твердження позивача про те, що ОСОБА_2 під час приїзду проживав у місті Києві у орендованій квартирі за невідомою адресою, а отже останнє відоме місце проживання відповідача позивачу не відомо.

Суд критично відноситься до наданих стороною позивача доказів на виконання вимог ухвали суду від 06.02.2023, а саме до пояснень доньки позивача - ОСОБА_3 , котра, відповідаючи на запитання адвоката № 7 щодо проживання сторін разом зазначила, що бачилась з ОСОБА_2 в грудні 2018 року, коли той на декілька днів зупинився у їх з матір`ю квартирі у місті Києві. Зважаючи на вказане, судом не можуть братись до уваги пояснення фізичних осіб в якості належного доказу зареєстрованого місця проживання /перебування відповідача.

Стороною позивача надано до суду відповідь Деснянської районної державної адміністрації на адвокатський запит від 23.12.2022 стосовно надання інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, у відповідності до даних Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 23.12.2022 інформація про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відсутня. Вказане також підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 01.02.2023 року.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон № 2709-IV) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 2709-IV цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосування права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом; виконання судових доручень; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Згідно із статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

У відповідності до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Загальні правила підсудності цивільних справ судами України визначаються стосовно іноземців так само, як і стосовно громадян України. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Тобто, при визначенні підсудності цивільних справ за участю іноземної особи може мати місце загальна територіальна підсудність, альтернативна, виключна та договірна підсудність.

Відповідно до частини десятої статті 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Згідно із пунктом п`ятим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами ЦПК України.

Зважаючи, що позивач є громадянкою України, а відповідач громадянином іншої країни, тому правовідносини між сторонами обтяжені поняттям «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними щодо визнання недійним шлюбу мають здійснюватись відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

Вбачається, що позов пред`явлено позивачем до Деснянського районного суду міста Києва за останнім відомим місцем проживання відповідача, однак належних доказів вказаному матеріали справи не місять.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про невиконання вимог ухвали суду 06.02.2023, а тому, для вирішення питання про відкриття провадження у справі позивачу необхідно зазначити та надати суду угоду про підсудність справи суду України, укладену з відповідачем, якщо така укладалася, та /або зазначити місце проживання чи перебування відповідача у зв`язку з необхідністю визначення підсудності для вирішення спору про визнання недійсним шлюбу.

Окрім зазначеного, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Слід зауважити, що позивач вказує на те, що вона не бачилась а не спілкувалась з відповідачем після його виїзду за межі України, проте, зважаючи, що представником позивача було здійснено і направлено адвокатський запит відповідачу, слід в уточненій позовній заяві надати повні відомості щодо відповідача.

Відсутність таких відомостей позбавляє суд можливості визначити підсудність даного позову відповідно до положень ЦПК України та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Суд повторно звертає увагу сторони позивача на положення ст. 378 ЦПК України, відповідно до якого прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Варто звернути увагу позивача на те, що ухвалою суду від 06.02.2023 було залишено позовну заяву без руху також з підстав невиконання норм ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України, зокрема стороною позивача на підтвердження вимог надано суду копії перекладу паспорта, свідоцтва про народження на українську мову, а також пояснення, однак вказані докази не завірені належним чином, не прошиті, не пронумеровані та не скріплені печаткою у відповідності до вимог чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючивказане, позивачу необхідно усунути недоліки позову, шляхом виконання вимог ч. 4, 5 ст. 95, п. 2 ч. 3 ст. 175 , п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху потворно з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу недійсним- повторно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Б. Саламон