ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/702/23 Справа № 756/3960/21 Суддя у 1-й інстанції - Река А. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 09 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Пономаренко Олени Олександрівни, треті особи: ОСОБА_2 , Суходільська міська рада, Київська міська рада, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що його батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

29 вересня 2000 року мати позивача подарувала частину квартири онуці - дочці позивача ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у м.Сорокине Луганської області.

Батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Києві.

частини квартири, яка була у власності померлого ОСОБА_4 не була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з незалежних від нього обставин.

Також позивач вказував, що м.Суходільськ з 2014 року знаходиться на тимчасово окупованій території Луганської області.

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 забрав до себе свого батька ОСОБА_4 з тимчасово окупованої території Луганської області до м.Києва. Померлий ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав разом зі своїм сином.

Після смерті батька позивач звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Проте, 22 травня 2019 року своєю Постановою держаний нотаріус Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність інформації щодо спадкового майна у Державному реєстрі.

Натомість, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом і постійно проживав разом із спадкодавцем з грудня 2014 року по день його смерті.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, просив суд визнати право власності на спадщину за законом на частину квартири, загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті його батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 09 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного нотаріуса Одинадцятої Київської держаної нотаріальної контори Пономаренко О.О., треті особи: ОСОБА_2 , Суходільська міська рада, Київська міська рада, АТ «Державний ощадний банк України», про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 1995 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної сумісної власності належала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних долях (а.с. 6).

Згідно копії Договору дарування частки квартири від 29 вересня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснодонського міського нотаріального округу Луганської області Коваленко Г.П., ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.17).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Сорокине Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Суходільської міської ради м.Сорокине Луганської області (а.с. 14).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , складеного 29 серпня 2000 року, ОСОБА_2 є власницею частини квартири на підставі договору дарування від 29 вересня 2000 року №2478 (а.с. 4), що також підтверджується копією реєстраційного посвідчення №3204, виданого 29 вересня 2000 року Краснодонським міжрайонним бюро технічної інвентаризації (а.с. 18).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Києві, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Деснянським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві (а.с. 15).

Згідно відповіді, наданої відділом питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації №104/22-7924 від 07 вересня 2017 року на запит державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори ГТУЮ у м.Києві Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , не був зареєстрований (а.с. 175).

Згідно довідки №1089 від 20 квітня 2014 року, виданої директором ТОВ «Еверест- Макс», ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на день смерті був зареєстрований один у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір виник стосовно спадкування після смерті ОСОБА_4 , натомість позов пред`явлено до нотаріуса, який є неналежним відповідачем, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що у свою чергу підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 14 листопада 1961 року В-Дуванною с/р Краснодонського району Луганської області (а.с. 17), тобто, є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 .

Так, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_4 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 137).

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті ОСОБА_4 через відсутність інформації про те, що померлий ОСОБА_4 був зареєстрований у м.Києві та у зв`язку із тим, що спадкоємцем не було надано довідку житлово-експлуатаційної організації щодо підтвердження останнього місця проживання (реєстрації) спадкодавця на день смерті, довідки щодо реєстрації осіб за однією адресою разом із спадкодавцем на момент його смерті та через не надання спадкоємцем інформаційної довідки Бюро технічної інвентаризації щодо належності майна спадкодавцю станом на 31 грудня 2012 року (а.с. 7-9).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що є єдиним спадкоємцем за законом і вчасно подав заяву про прийняття спадщини. При цьому, стверджує, що спір про право на спадщину або про право на спадкове майно відсутній, а тому суд першої інстанції при неповно та всебічно з`ясованих обставинах справи дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заявленого позову. Крім того, також посилався на те, що районний суд не вказав належного, на його думку, відповідача.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст.48 ЦПК України).

Відповідачем у цивільному процесі є особа, яка притягується судом до відповіді за порушення, оспорення або невизнання прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача. У передбачених законом випадках відповідачами можуть бути й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача.

Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч.ч.1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не відкриття провадження.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено ст.51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі №175/1941/16-ц (провадження №61-19798св18) вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі №227/5540/18 (провадження №61-3521св20) вказано, що «нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення».

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

З огляду на зазначене, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, під час підготовчого судового засідання представнику позивача - адвокату Василенку О.І. районним судом було роз`яснено право на заміну неналежного відповідача належним, але вказаним правом останній не скористався.

Отже, суд першої інстанції мотивовано вважав, що у даному конкретному випадку, з огляду на незаявлення вимог до сторони, яка є належним відповідачем в даній справі, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог саме з підстав пред`явлення даного позову до неналежного відповідача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О., просив суд визнати право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті його батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому належним відповідачем у спорі про визнання права власності у порядку спадкування є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку його (їх) відсутності, усунення його (їх) від права на спадкування, неприйняття спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Таким чином, позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову за своїми позовними вимогами до належних відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки місцевий суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу, надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, тобто, доводи апеляційної скарги в цілому зводяться до непогодження з оскаржуваним судовим рішенням та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова