УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року

м. Київ

справа № 759/11688/20

провадження № 61-2466ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Державної установи «Держгідрографія» на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Держгідрографія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДУ «Держгідрографія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Святошинський районний суд м. Києва рішенням від 11 травня 2021 року позовні вимоги задовольнив. Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу управління майном ДУ«Держгідрографія». Стягнув з ДУ «Держгідрографія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33 649,32 грн, судовий збір у розмірі 840,80 грн. Стягнув з ДУ «Держгідрографія» на користь держави судовий збір 840,80 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ДУ «Держгідрографія» звернулася до суду з апеляційною скаргою, але Київський апеляційний суд ухвалою від 20 січня 2023 року у відкритті апеляційного провадження відмовив.

20 лютого 2023 року ДУ «Держгідрографія» засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки не врахував об`єктивних обставин, які завадили заявнику звернутися до суду у передбачений законом строк, а отже суд допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для касаційного оскарження, передбаченою абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявником було пропущено преклюзивний строк на апеляційне оскарження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, від 29 жовтня 2015 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1

статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення).

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, від 03 квітня 2008 року пункт 41 (пункт 47 рішення).

Національним процесуальним законодавством передбачено як одну з обов`язкових умов дотримання строків на оскарження судових рішень.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Саме цією нормою права керувався суд апеляційної інстанції, зазначивши, що наведених законом виключних випадків для відкриття апеляційного провадження у справі немає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу управління майном ДУ «Держгідрографія». Стягнуто з ДУ «Держгідрографія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33 649,32 грн, судовий збір у розмірі 840,80 грн. Стягнуто з ДУ «Держгідрографія» на користь держави судовий збір 840,80 грн.

09 січня 2023 року ДУ «Держгідрографія» подало апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, тобто, поза межами річного строку з дня ухвалення рішення місцевим судом.

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ДУ «Держгідрографія» зазначало, що було позбавлено можливості подати апеляційну скаргу у передбачений законом строк, оскільки копія рішення місцевого суду на його адресу не надходила, а про наявність згаданого рішення заявник дізнався у лютому 2022 року, незадовго до оголошення воєнного стану на території України, а саме з заяви від 09 лютого 2022 року про добровільне виконання рішення суду. За таких обставин повний текст оскаржуваного рішення місцевого суду представник заявника отримав 18 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року на території України було оголошено воєнний стан в зв`язку з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, що суттєво ускладнило роботу установи-відповідача.

Надавши оцінку доводам заявника та дослідивши матеріали справи на предмет наявності доказів на підтвердження виключних обставин, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що заявник був присутній в судовому засіданні 11 травня 2021 року під час проголошення оскаржуваного судового рішення.

Вищезазначені обставини беззаперечно свідчать про те, що присутній 11 травня 2021 року в судовому засіданні представник ДУ «Держгідрографія» був присутній під час проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення місцевого суду, а отже був обізнаний про результат розгляду справи. Крім того, суд апеляційної інстанції встановив відсутність інших непереборних обставин, які могли завадити заявнику оскаржити рішення суду в апеляційному порядку у межах присічного строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність виключних випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду.

Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2020 року у справі № 757/15679/16, від 14 квітня 2021 року у справі № 333/7816/14-ц.

Верховний Суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

У цій справі право відповідача на доступ до суду, хоч і було обмежене, проте це обмеження не шкодить самій суті відповідного права, воно передбачено законом для стабільності судових рішень й дотримання принципу Res judicata.

За правилами частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи «Держгідрографія» на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Держгідрографія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров