справа № 761/7802/21
головуючий у суді І інстанції Волошин В.О.
провадження № 22-ц/824/2597/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 43 280 грн 32 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 2 270 грн.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 07 грудня 2018 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 35 000 грн.

Позивач стверджує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, тарифами, які містяться на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір.

Обґрунтовуючи встановлення і зміни кредитного ліміту, банк посилався на пункти п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 16 лютого 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 43 280 грн 32 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі -35 704 грн 42 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7 575 грн 90 коп.

Враховуючи викладене, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 704 грн 42 коп., судовий збір у розмірі 2 270 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положення частини 1статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 грудня 2018року) до моменту звернення до суду із позовом (26 лютого 2021року).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, суд першої інстанції вважав такими, які не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка підписана відповідачем, що може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року в частині відмовлених вимог та ухвалити нове вішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що вирішуючи спір в частині вимог про стягнення відсотків та відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, судом першої інстанції не враховані надані позивачем докази, з яких вбачається, що позичальник (відповідач у справі) висловила згоду про укладення договору та своїм підписом засвідчила, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, тарифами, які містяться на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, що свідчить про укладення кредитного договору, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним. Позичальнику відкрито картковий рахунок та видано преміальну картку «Platinum» та встановлено 10 грудня 2018 року початковий кредитний ліміт у розмірі 5000 грн, який в подальшому було збільшено, на підтвердження чого банк надав виписку.

Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту, банк посилався на пункти 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Під час відкриття карткового рахунку відповідача було належним чином ознайомлено з умовами кредитування та тарифами банку, що підтверджується підписом у паспорті споживчого кредиту від 07 грудня 2018 року.

Таким чином, з моменту підписання відповідачем анкети-заяви між банком та клієнтом був укладений договір у порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, за твердженнями банку, активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Також зазначає, що виписка з банківського рахунку, яка має статус первинного документа відповідно до постанови Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача.

Вважав безпідставним посилання на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17, натомість на підтвердження свої позиції наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у справі № 456/3643/17, № 173/436/18, від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц, від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20ц.

На підтвердження своїх доводів, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на розрахунок заборгованості, паспорт споживчого кредиту, а також виписку по рахункам відповідача, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про надання кредитної картки.

АТ КБ «ПриватБанк» вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків у зв`язку на непогодженням з відповідачем умов кредитування щодо їх сплати, посилаючись на те, що відповідач підтвердив свою згоду з умовами кредитування в цій частині до укладення договору шляхом підписання паспорта споживчого кредиту, а також частковим погашенням заборгованості за відсотками, що підтверджується випискою.

АТ КБ «ПриватБанк» також вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не встановив повно та всебічно обставини справи, дійсного розміру заборгованості за відсотками та передчасно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3статті 360 ЦПК України.

Відповідно до частини 1статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року не оскаржується у частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) у розмірі 35 704 грн 42 коп., тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 7 575 грн 90 коп.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

За змістом частини 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2018 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у позивача.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 грудня 2018 року, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також вказував, що заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, у підписаній анкеті-заяві вказано, що підписуючи дану анкету-заяву відповідно до статті 634 ЦК України, відповідач в повній мірі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійної роздруківки.

Також, відповідач згоден зі збільшенням строку позовної давності, який зазначений в Умовах та правилах, та з тим, що зміни в Умови та правила вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє йому про зміни шляхом використання визначених умовами та правилами шляхів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням згоди відповідача і повного безумовного прийняття змін редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язується знайомитися самостійно на офіційному сайті банка privatbank.ua.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, враховуючи, що вони не підписані відповідачем.

Крім того, інформація на самому сайті та роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Відповідачу 07 грудня 2018 року було видано картку № НОМЕР_1 , термін дії - 11/21, яка не перевипускалась, що підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с.13).

Також, довідкою АТ КБ «Приват Банк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), підтверджується старт карткового рахунку, а також зміни кредитного ліміту.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по рахунку відповідача.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5.

У постанові Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, зокрема, вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань, виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо.

Доказів, які б спростовували зазначені обставини, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Разом з тим, дослідивши підписану відповідачем анкету-заяву, колегія апеляційного суду встановила, що у заяві не зазначено основні умови кредитування, в тому числі і процентна ставка за користування грошовими коштами.

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, відповідачем надано до суду також паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого сторони погодили, процентну ставку у межах пільгового періоду, процентну ставку за межами пільгового періоду, відсотків річних.

АТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що заборгованість за процентами за весь період нараховувалася саме за визначеними паспортом споживчого кредиту ставками.

Як вбачається з матеріалів справи, у наданому до позовної заяви паспорті споживчого кредиту від 07 грудня 2018 року містяться тарифи щодо чотирьох продуктів: «Platinum», «MCWorldElite», «VisaInfinite» та «MCWorldBlackEdition» (а.с.16).

Проте, позивачем не надано доказів того, яку саме картку отримала відповідач з даного переліку, а також, що підписана анкета-заява містить умови, що паспорт споживчого кредиту є складовою договору банківського обслуговування.

Крім цього, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 07 грудня 2018 року, містить зауваження про те, що інформація, зазначена в ньому, зберігає чинність та є актуальною лише до 22 грудня 2018 року.

За змістом цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що наведені у ньому обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Таким чином, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

В зазначеній постанові Верховний Суд здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (на яку посилається банк в апеляційній скарзі), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що підписання паспорту споживчого кредиту, з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст (містить інформацію про три різні кредитні продукти), - не є підтвердженням досягнення між банком та позичальником основних умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування, зокрема розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, досягнуто між сторонами на час укладення договору, не дозволяють перевірити правильність такого розрахунку та розміру заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем обставин про те, що сторони погодили істотні умови кредитного договору щодо розміру відсотків.

Отже, оскільки анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, а тому саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту, який не є складовою частиною укладеного договору, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не підтверджує узгодження сторонами умов кредитування.

Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах від 18 січня 2021 року у справі №748/2011/20, від 28 січня 2021 року у справі №390/1088/20, від 26 січня 2021 року у справі №485/1317/20, у постанові від 01 лютого 2021 року у справі №128/715/20, від 13 січня 2021 року у справі №607/7831/20, від 15 січня 2021 року у справі №348/1837/20.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції не впливають на його законність та обґрунтованість.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 7 575 грн 90 коп. - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська