ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Коротун Володимира Ілліча

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року, ухвалене суддею Шаренко С.Л., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, визнання споруд самочинними, знесення самочинних споруд, -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки, визнання споруд самочинними, знесення самочинних споруд, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог від 28.07.2018 року (т.1 а.с. 135-138), просила суд відновити її порушене право користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом відновлення спільної межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно з межами плану відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленими рішенням виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №23 від 29.11.55 року та узгодженими Управлінням головного архітектора м. Харкова 11.02.1956 року, частково змінену ОСОБА_3 ; визнати паркан, побудований ОСОБА_1 на земельній ділянці АДРЕСА_1 , з винесенням на 1,8 метрів в бік домоволодіння АДРЕСА_1 за визначену планом відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленим рішенням виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №23 від 29.11.55 року та узгодженим Управлінням головного архітектора м. Харкова 11.02.56 року спільну межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , самовільною спорудою та зобов`язати ОСОБА_1 знести вказаний паркан.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить приватний будинок з надвірними господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше вказаний будинок належав її батьку ОСОБА_4 згідно договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку. Земельну ділянку, орієнтовною площею 400 м2, під будівництво будинку АДРЕСА_1 було виділено її батьку ОСОБА_4 . Управлінням головного арітектора м. Харкова було узгоджено проект будівництва жилого будинку АДРЕСА_1 та визначено план земельної ділянки. Таким чином, з 1956 року визначено план і конфігурація та, відповідно, межі земельної ділянки, виділеної під будівництво і обслуговування належного їй будинку. У зазначених межах земельна ділянка виділена під будівництво і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 використовувалася її батьком та нею до 2014 року та належно сплачувалися платежі за користування земельною ділянкою. Зокрема, позивач вказує, що фактичні межі земельної ділянки станом на 30.10.2012 року підтверджуються планом земельної ділянки, складеним КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» під час інвентаризації будинку, долученому в технічний паспорт будинку. Також межі, розміри та конфігурація земельної ділянки зазначені у планах будівельного кварталу Київського району м. Харкова №1021. Відведенні межі земельної ділянки також підтверджують багатьма фото з сімейного архіву. Однак, наприкінці 2013 року власник будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 звернулася до неї з проханням дозволити ставити належний їй автомобіль на відведеній земельній ділянці на час облаштування подвір`я перед належним їй будинком. Оскільки їх батьки за життя товаришували, мали добрі стосунки, позивач дозволила відповідачу ставити її автомобіль на відведеній позивачу земельній ділянці на час облаштування подвір`я перед будинком АДРЕСА_2 . Проте, одного разу на початку 2014 року, коли позивач повернулася додому з роботи, то побачила, що частину належного їй паркану та частину паркану між її ділянкою та ділянкою відповідача, знесено. Спільну межу між її ділянкою та ділянкою ОСОБА_1 частково змінено та перенесено в бік її приватного володіння АДРЕСА_3 та на 1,5 м. від кута її будинку з боку ділянки АДРЕСА_2 . По лінії забудови її будинку вглиб відведеної їй ділянки від паркану по АДРЕСА_1 до тильної частини ділянки №3-а спільну межу між її домоволодінням та домоволодіння відповідача було перенесено вздовж орієнтовно на 10,0 м., внаслідок чого відведена їй земельна ділянка зменшилася орієнтовно на 0,0009 м2 та було змінено її конфігурацію. Також позивач вказує, що всупереч її вимог та заперечень, ОСОБА_1 було розпочато будівництво капітального паркану вздовж самовільно зміненої відповідачем межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Крім того, позивач зазначила, що новий паркан було зведено по стіні належного їй будинку, металоконструкції для закріплення нового паркану вбивалися просто в стіну її будинку, в результаті самовільно перенесеної межі земельних ділянок та зведення самочинного паркану по забудовній межі її будинку відповідачем порушено вимоги ДБН 79-92 та на теперішній час позивач взагалі не має доступу до зовнішньої частини належного їй будинку та, крім того, відповідач регулярно складає господарське приладдя, ставить автомобіль безпосередньо під вікном спальні позивача. Також у результаті вказаних дій відповідачем було порушено вимоги ПБС та винесено попередження відповідачу щодо необхідності усунення порушення. З вказаного приводу позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів, однак їй було роз`яснено, що розгляд зазначених питань є компетенцією судових органів, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Харківську міську раду (т.1 а.с. 84).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, визнання споруд самочинними, знесення самочинних споруд - задоволено частково.

Відновлено спільні межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно з межами плану відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленими рішенням виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №23 від 29.11.1955 року та узгодженими Управлінням головного архітектора м. Харкова 11.02.1956 року, частково змінену ОСОБА_3 .

Зобов`язано ОСОБА_1 знести самовільно побудований паркан, побудований нею на земельній ділянці АДРЕСА_1 , з винесенням на 1,8 метра в бік домоволодіння АДРЕСА_1 за визначену планом відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленим рішенням виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №23 від 29.11.1955 року та узгодженим Управлінням головного архітектора м. Харкова 11.02.1956 року, спільну межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права власника ОСОБА_2 при будівництві ОСОБА_1 капітального паркану вздовж самовільно зміненої межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , були порушені, оскільки ОСОБА_2 не може користуватися своїм домоволодінням, розташованим на земельній ділянці, якою вона безстроково користується, а саме здійснювати ремонтні роботи стіни свого домоволодіння зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить відповідачу. Оскільки позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що самочинне будівництво паркану, який здійснила відповідач у справі, порушує її права як власника земельної ділянки, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконним будівництва та знесення паркану, а також про відновлення земельні ділянки згідно з межами плану відведення земельної ділянки.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2021 року стянуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на загальну суму 26 770 грн., які складаються з: судового збору у розмірі 580 грн. - за подання позовної заяви, 290,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а також витрати, пов`язані з розглядом справи на загальну суму 25 900,00 грн.

В апеляційній скарзі на рішення суду від 11.03.2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Коротун В.І., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у мотивувальній частині рішення суд зазначив, що доказів того, що відповідач самовільно побудувала паркан, не порушила меж земельних ділянок, суду не надано. Далі суд зазначив, що з урахуванням змісту ст. 376 ЦК України у поєднанні з положеннями ст.ст. 16,386,391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. При цьому, посилається на письмові пояснення представника Харківської міської ради, з яких вбачається, що міською радою були проведені заходи самоврядного контролю щодо земельних ділянок, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у результаті чого встановлено, що вказані земельні ділянки огороджені та використовуються для експлуатації та обслуговування житлових будинків з надвірними будівлями, паркан між вказаними домоволодіннями встановлений частково, право власності або користування земельними ділянками у встановленому порядку не оформлені, без проведення комплексу геодезичних робіт встановити точну межу, по якій повинен проходити паркан між домоволодіннями, не вбачається можливим, тому вирішення вказаного спору можливе після проведення землевпорядних робіт. Також суд у рішення послався на те, що не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що визначити, чи були порушені відповідачем межі земельних ділянок можливо лише за висновком експерта, у даній справі неодноразово призначалися експертизи та вони не були проведені, оскільки відповідач не надавала доступ спеціалісту, що свідчить про небажання вирішити спір, в той час, коли самовільно зведений нею паркан перешкоджає позивачу вільно володіти та користуватися своїм майном. Вважає, що судом не в повній мірі встановлено обставини справи через відсутність експертизи, тому у суду не було підстав для задоволення позову. Вказує, що дії суду не відповідають нормам ст. 109 ЦПК України, оскільки суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Посилається на те, що з відповідачем не узгоджувалися час та дата прибуття експерта чи спеціаліста для проведення робіт та досліджень, необхідним для проведення експертизи. Рішення суду, ухвали про призначення експертизи відповідач та її представник не отримували. Вказує, що під час обговорення питання призначення експертизи, а також в ухвалі суду про її призначення, суд повинен роз`яснити наслідки ухилення від участі в експертизі. Факт роз`яснення цих наслідків має бути відображений у журналі судового засідання та безпосередньо в ухвалі про призначення експертизи, застосування наслідків можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Також суд не встановив, чи були дії відповідача умисні, оскільки матеріали справи не містять належного повідомлення про час прибуття спеціаліста з метою проведення експертизи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31.05.2021 року дана справи витребувана з Київського районного суду м. Харкова (т.2 а.с. 193).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.07.2021 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (т.2 а.с. 203).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.07.2021 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 10-45 год. 22.09.2021 року (т.2 а.с. 207).

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Харківського апеляційного суду 03.09.2021 року, ОСОБА_2 просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.3 а.с. 111).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.08.2022 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 01.03.2023 року о 10-20 год., з повідомлення учасників справи (т.3 а.с. 112).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 16.02.2023 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.3 а.с. 114-117), заяв та клопотань від них про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2022 розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (див. mutatis mutandis рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.89, N 11681/85)).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, N 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) від 14.10.2003, заява N 50966/99)).

Таким чином, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів для прискорення процедури розгляду. Скаржник, подавши апеляційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 44 ЦПК України повинен виявляти інтерес до відомого йому провадження, зокрема, щодо руху поданої ним скарги та результату розгляду її судом.

Отже, колегія суддів бере до уваги, що саме представник ОСОБА_1 - адвокат Коротун В.І. є ініціатором апеляційного провадження, а тому, звернувшись з апеляційною скаргою у справі, він є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.04.1996 року ОСОБА_2 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 7).

частина вказаного домоволодіння належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину після її батька ОСОБА_4 . Відповідно до вказаного свідоцтва воно складалось: з половини жилого будинку літ «А-І» шлако-блочного, жилою площею 40,6 м2, розташованого на земельній ділянці розміром 400 м.2 , що знаходяться в АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями: сарай літ. «Б», льох літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожі №1-4, замощення І, що належало спадкодавцю згідно договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою жилого будинку, посвідченого у Восьмій харківській державній нотаріальній конторі 6.Ш.56р. №304-2, зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 04/02.1988 під. № 54981 (т.1 а.с. 6).

Право власності на частини зазначеного домоволодіння визнано за ОСОБА_2 вищевказаним рішенням суду та з урахуванням того, що ОСОБА_2 вже є власником частини вказаного домоволодіння, суд визнав, що ОСОБА_2 має право власності на весь житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 7).

Земельна ділянка площею 400м2 під будівництво буд. АДРЕСА_1 була виділена батьку ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Кагановичської райради депутатів трудящих №23 від 29.11.1955 року (т.1 а.с. 8).

Управлінням головного архітектора м. Харкова було узгоджено проект будівництва жилого будинку АДРЕСА_1 та визначено план земельної ділянки, затверджений 11.02.1956 року (т.1 а.с. 11).

Відповідно до затвердженого плану вбачається, що забудова земельної ділянки дозволяється тільки по проекту, затвердженого Управлінням головного архітектора м. Харкова.

Відповідно до затвердженого плану вбачається, що межі земельної ділянки становлять 40,20 м. - зі сторони земельної ділянки ОСОБА_5 , 8,00 м. - зі сторони ОСОБА_6 , 40,00 м. - зі сторони земельної ділянки ОСОБА_7 та 12,00 м. - зі сторони 1-го Шишківського в`їзду. Тобто, вказаним планом затвердженні межі земельних ділянок, наданих у користування та для забудови.

Також, з вказаного затвердженого плану вбачається, що межа земельної ділянки зі сторони земельної ділянки ОСОБА_5 , яка становить 40,20 м., не співпадає з межею житлового будинку, між межею земельної ділянки та будинком містить простір у вигляді трикутника.

Також, відповідно до матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 26.02.2004 року ОСОБА_8 подарував належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного договору на земельній ділянці площею 792 кв.м. розташовано: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», цегляний, житловою площею 112,5 кв.м., літня кухня літ. «Б», цегляний, тамбур літ. «б», цегляний, альтанка літ. «В», цегляний гараж літ. «Г», цегляний; ганок літ. «г», цегляний; огорожа №1-5, метал; замощення «Г» асфальт. Цей житловий будинок з надвірними будівлями належав дарувателю на праві приватної власності на підставі договору про право збудування будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Третьою харківською державною нотаріальною конторою 11.07.1951 року за реєстровим № 1785, зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації Харківського міського відділу комунального господарства 17.05.1962 року, запис № 30941 в книзі 1 (а.с. 125).

Відповідно до наданих позивачем фотокопій паркану зі сторони буд. АДРЕСА_2 вбачається, що сітка виходить на межу стіни будинку АДРЕСА_1 , що представником відповідача у судовому засіданні не спростовувалось та доказів того, що паркан стоїть якось інакше, ніж зазначено на фото, суду не надавав. Таким чином, оскільки будинок позивача, розташований відповідно до затвердженого плану, що сторонами не оспорюється, то відповідно, паркан домоволодіння АДРЕСА_2 зведено на земельній ділянці позивача, без її дозволу, при цьому самовільно зведений відповідачем паркан перешкоджає позивачу у доступі до стіни свого будинку, що фактично позбавляє її можливості належним чином утримувати свій будинок.

Доказів того, що відповідач, самовільно побудувавши паркан, не порушила меж земельних ділянок, суду не надано.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи представника відповідача про те, що визначити, чи були відповідачем порушенні межі земельних ділянок можливо тільки за висновком експерта, оскільки в зазначеній цивільній справі неодноразово призначалися експертизи та вони не були проведенні, оскільки ОСОБА_3 не надавала доступ спеціалісту, що свідчить про небажання вирішити питання, в той час, як самовільно зведений нею паркан перешкоджає позивачу вільно володіти та користуватись своїм майном.

При вирішення спору, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до статті 376ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, якіможуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ч.3 ст. 386 ЦК України).

За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням змісту ст. 376ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Власник порушеного права може скористатися способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом спору є: - відновлення порушеного права позивача на користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом відновлення спільної межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно з межами плану відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленими рішенням виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №23 від 29.11.55 року та узгодженими Управлінням головного архітектора м. Харкова 11.02.1956 року, яка частково змінена ОСОБА_3 ; - визнання паркану, побудованого ОСОБА_1 на земельній ділянці АДРЕСА_1 , з винесенням на 1,8 метрів в бік домоволодіння АДРЕСА_1 за визначену планом відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленим рішенням виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №23 від 29.11.55 року та узгодженим Управлінням Головного архітектора м. Харкова 11.02.56 року спільну межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , самовільною спорудою; - зобов`язати ОСОБА_1 знести вказаний паркан.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При ухваленні судового рішення, судом першої інстанції достатньо повно встановлені фактичні обставини справи та предмет спірних правовідносин, надана їм відповідна правова оцінка з правильним застосуванням норм матеріального права для вирішення спору по суті.

По справі вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , та домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 є суміжними.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці загальною площею 400 кв.м., домоволодіння АДРЕСА_2 , розташоване на земельній ділянці загальною площею 792 кв.м., що підтверджується відповідними правовстановлюючи документами, які є належними та допустимими доказами та не оспорені сторонами (т.1 а.с. 7,11,114,125).

Право власності вказаними земельними ділянками у встановленому порядку власниками домоволодінь не оформлено.

Згідно 2 ст. 377 ЦК України (у редакції станом на 01.01.2004 року), якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної

ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, власники суміжних домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 мають законне право користування земельними ділянками із зазначеними вище розмірами.

По справі вбачається, що до 2014 року між користувачами суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не виникали спори з приводу користування цними земельними ділянками.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на початку 2014 року відповідач ОСОБА_3 самочинно, без відома власника суміжної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , без відповідних рішень та дозволів знесла частину паркану, який стояв на межі земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та перенесла частину паркану на земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_1 (у сторону цього домоволодіння), у зв`язку з чим змінила межу між суміжними ділянками, зменшила розмір ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 по зовнішньому розміру на 1,8 м., чим змінила конфігурацію земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , зменшила її площу, у результаті чого збільшила розмір своєї земельної ділянки за зовнішнім розміром на 1,8 м., чим фактично збільшила площу свого двору, що підтверджується викопіровкою та планом відновлення меж земельних ділянок, які надані стороною позивача до матеріалів справи на підтвердження доводів позову (т.1 а.с. 104, 106).

При цьому, колегія суддв звертає увагу на те, що вказані докази не спростовані відповідачем ОСОБА_3 , дана цивільна справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 25.10.2016 року (дата відкриття провадження у справі) і до часу ухвалення рішення суду від 11.03.2021 року, у вказаний період відповідач мала достатньо процесуального часу надати відповідні докази та заперечення, проте, з матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача не подавалися пояснення по суті позовних вимог, не надавалися суду докази для дослідження та надання судом відповідної правової оцінки, за виключенням клопотання про відмову у прийнятті уточненої позовної заяви від 28.07.2017 року (т.1 а.с. 166-171).

Переглядаючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

По справі вбачається, що за клопотанням сторони позивача (т.1 а.с. 178-180) ухвалою суду першої інстанції від 10.10.2017 року (у судовому засіданні за участю представників сторін адвокатів Воробйової О.В., Коротун В.І. та представника третьої особи Мироненка О.О.) призначалася судова комплексна будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза, проведення якої доручалося спеціалістам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, витрати за поведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_2 (т.1 а.с. 182-183).

30.11.2017 року до суду першої інстанції від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшло клопотання від 24.11.2017 року про надання додаткових матеріалів та призначення обстеження, необхідних для дачі висновку (т.1 а.с. 193).

Згідно квитанції від 20.02.2018 року ОСОБА_9 сплатила 9 900 грн. за проведення експертизи (т.1 а.с. 212).

Листом від 09.03.2018 року ОСОБА_3 повідомлялася про проведення 12.03.2018 року геодезичної зйомки земельних ділянок (т.1 а.с. 213), цей лист вона отримала згідно розписки 13.03.2018 року (т.2 а.с. 13).

12.03.2018 року складено акт про недопуск власником домоволодіння АДРЕСА_2 інженера-геодезіста для здійснення геодезичної зйомки фактичних меж земельних ділянок (т.2. а.с. 16).

Ухвалою суду першої інстанціїї від 23.07.2018 року (у судовому засіданні за участю представників сторін адвокатів Воробйової О.В., Коротун В.І.) призначалася повторна судова комплексана будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза, проведення якої доручалося спеціалістам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. Крім цього, вказаною ухвалою суду зобов`язано відповідача надати технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_2 станом на 2018 рік; зобов`язано відповідача визначити дату, час, надати доступ інженеру-геодезисту на територію домоволодіння АДРЕСА_2 і не перешкоджати проведенню зведеної геодезичної зйомки фактичних меж домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; зобов`язано відповідача надати доступ і не перешкоджати проведенню обстеження експерту Харківському НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса на території домоволодіння АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 228-229).

Листом від 01.11.2018 року ОСОБА_3 повідомлялася про проведення 13.11.2018 року геодезичної зйомки земельних ділянок (т.2 а.с. 24), вказаний лист був повернутий відправнику ОСОБА_10 за заікнченням строку зберігання (т.1 а.с. 24 зворот).

13.11.2018 року складено акт про недопуск власником домоволодіння АДРЕСА_2 інженера-геодезиста для здійснення геодезичної зйомки фактичних меж земельних ділянок (т.2. а.с. 25).

10.01.2019 року до суду першої інстанції від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшло повідомлення від 05.12.2018 року про неможливість дати висновок експерта, оскільки не надійшли додаткові матервали , необхіднв для дачі висновку некспертизи (т.2. а.с. 2,3).

28.01.2019 року стороною позивача подана заява до суду про застосування заходів процесуального примусу до відповідача ОСОБА_3 (т.2 а.с. 6-7).

26.02.2019 року та 13.09.2019 року позивач ОСОБА_11 подала до суду заяви про призначення судової експертизи повторно (т.2 а.с. 27-30, 48-49).

Ухвалою суду першої інстанціїї від 08.10.2019 року (у судовому засіданні за участю представників сторін адвокатів Воробйової О.В., Коротун В.І.) призначалася повторна судова комплексана будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза, проведення якої доручалося спеціалістам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. Крім цього, вказаною ухвалою суду зобов`язано відповідача надати технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_2 станом на 2018 рік; зобов`язано відповідача визначити дату, час, надати доступ на територію домоволодіння АДРЕСА_2 і не перешкоджати проведенню зведеної геодезичної зйомки фактичних меж домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 інженеру-геодезисту, згідно визначеного переліку (наведеного судом в ухвалі); зобов`язано відповідача надати доступ і не перешкоджати проведенню обстеження експерту ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса на території домоволодіння АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 57-61).

З мотивувальної частини цієї ухвали вбачається, що на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 10.10.17 р. та клопотання експерта від 24.11.17 року позивачем було замовлено та оплачено в сумі 2 200,00 грн. за виготовлення технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 та надано експерту. Відповідачем, на противагу, технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_2 ані виготовлено, ані надано не було. Також, на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 10.10.17 року та клопотання експерта ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса від 24.11.17 року позивачем було замовлено та оплачено в сумі 500,00 грн. за здійснення зведеної геодезичної зйомки меж земельних ділянок № 3- а та №5. Про вихід інженера-геодезиста для проведення зведеної геодезичної зйомки меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та № 5 відповідача ОСОБА_3 було повідомлено завчасно поштою, однак допускати інженера-геодезиста для проведення зведеної геодезичної зйомки відповідачка відмовилася, про що було складено відповідний акт. У результаті ненадання відповідачем технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_2 , а також ненадання зведеної геодезичної зйомки меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у проведенні комплексної судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса було відмовлено і повернуто справу №640/14802/16-ц до Київського районного суду м. Харкова. Позивачем було повторно замовлено та оплачено в сумі 3 000,00 грн. за зведену геодезичну зйомку меж земельних ділянок № НОМЕР_2 та АДРЕСА_2 . Про вихід інженера-геодезиста для проведення зведеної геодезичної зйомки меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та №5 відповідача ОСОБА_3 , як і першого разу, було повідомлено завчасно, однак допускати інженера-геодезиста для проведення зведеної геодезичної зйомки відповідачка відмовилася, про що було складено відповідний акт. Таким чином, відповідачем систематично протягом року не виконуються процесуальні обов`язки, а саме: не надаються докази без поважних причин, відповідач ухиляється від виконання обов`язків, покладених судом в ухвалі від 23.07.18 р. Зазначені дії відповідача унеможливили проведення судової експертизи, призначеної вже двічі.

29.07.2020 року до суду першої інстанції від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшло повідомлення від 03.06.2020 року про неможливість дати висновок експерта, оскільки не надійшли додаткові матеріали, необхідні для дачі висновку експертизи, 31.03.2020 року на адресу інституту надійшла частина додаткових матеріалів (т.2. а.с. 73,74).

Листами від 29.07.2020 року та від 19.08.2020 року ОСОБА_3 повідомлялася про проведення 04.08.2020 року та 27.08.2020 року геодезичної зйомки земельних ділянок (т.2 а.с. 95,96), лист від 19.08.2020 року був 21.08. 2020 року отриманий ОСОБА_3 (т.2 а.с. 96).

09.09.2020 року представником позивача адвокатом Воробйовою О.В. до Київського ВП ГУ НП в Харківській області подана заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 382 КК України за фактом систематичного невиконання відповідачем ОСОБА_3 судових рішень Київського районного суду м. Харкова ( т.2 а.с. 97).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не в повній мірі встановлено обставини справи через відсутність експертизи, тому у суду не було підстав для задоволення позову, що дії суду не відповідають нормам ст. 109 ЦПК України, оскільки суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки суд визнав порушення прав позивача як власника домоволодіння діями відповідача як суміжного власника домоволодіння. Як вбачається з матеріалів справи, у справі тричі судом призначалися відповідні експертизи, у судових засіданнях брав участь представник відповідача адвокат Коротун В.І. та у присутності якого проголошувалися ухвали суду, тобто, представнику відповідача було відомо про покладення на відповідача певних обов`язків для виконання ухвал суду про призначення експертиз. Згідно п.3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. У даному випадку відповідач користувалася правничою допомогою адвоката, тому сторона відповідача повинна була розуміти наслідки не вчинення нею обов`язків, покладених на неї згідно ухвал суду про призначення експертиз у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що з відповідачем не узгоджувалися час та дата прибуття експерта чи спеціаліста для проведення робіт та досліджень, необхідним для проведення експертизи, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, як встановлено вище апеляційним судом, і не є підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду, ухвали про призначення експертизи відповідач та її представник не отримували, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду, представник відповідача був присутнім при проголошенні ухвал суду та рішення суду, як це вбачається з протоколів судових засідань (т.1 а.с. 181,227, т.2 а.с. 56). Згідно супровідних листів судом першої інстанції направлялися копії ухвали суду про призначення експертиз на адресу ОСОБА_1 (т.1 а.с.230, т.2 а.с. 62). Порядок вручення судового рішення передбачений ст. 272 ЦПК України, згідно розписки представник відповідача адвокат Коротун В.І. 21.04.2021 року отримав копію рішення суду (т.2 а.с. 141).

Доводи апеляційної скарги про те, що під час обговорення питання призначення експертизи, а також в ухвалі суду про її призначення суд повинен роз`яснити наслідки ухилення від участі в експертизі, що факт роз`яснення цих наслідків має бути відображений у журналі судового засідання та безпосередньо в ухвалі про призначення експертизи, застосування наслідків можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки норми ЦПК України є Законом, який підлягає виконанню учасниками справи, відповідач мала представника - адвоката, який здійснював представництво її інтересів у суді та який є фахівцем у галузі права.

Доводи апеляційної скрги про те, що суд не встановив, чи були дії відповідача умисні, оскільки матеріали справи не містять належного повідомлення про час прибуття спеціаліста з метою проведення експертизи, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вище вказаними матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коротун Володимира Ілліча - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов