Справа № 452/2640/20 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/811/2246/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2021 року та додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2022 року в складі судді Карнасевич Г.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, відділу Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області про визнання права на земельну частку (пай), -

встановив:
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з означеним позовом до відповідачів Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, відділу Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області, в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) по Новокалинівській міській раді Самбірського району Львівської області, як правонаступника Калинівської сільської ради Самбірського району Львівської області в розмірі 2,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості.
Вимоги обґрунтовувала тим, що з 05.04.1994 по 30.11.1995 працювала медичною сестрою профілакторію в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , була зареєстрована та проживала у с. Ковиничі Самбірського району Львівської області.
Перебуваючи на даній посаді, неодноразово надавала медичні послуги цивільному населенню с. Калинів Самбірського району та інших ближніх сіл, які зверталися за медичною допомогою.
З 01.12.1995 працювала медичною сестрою медичного пункту військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 та отримала військове звання «сержант Збройних сил України». Під час проходження військової служби також постійно надавала медичні послуги цивільному населенню с. Калинів та інших ближніх сіл, які зверталися до неї за медичною допомогою.
Відтак вважає, що має право на отримання земельної частки (паю) по Новокалинівській міській раді, яка є правонаступником Калинівської сільської ради, із земель, що належали Калинівській спілці селян, оскільки розпаювання земель проводилося в період 1994-1995 років, і необґрунтовано не була включена у списки осіб, які мали право на отримання земельних паїв.
Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2021 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) по Новокалинівській міській раді Самбірського району Львівської області як правонаступника Калинівської сільської ради Самбірського району Львівської області в розмірі 2,29 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості.
Додатковим рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2022 року доповнено резолютивну частину рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2021 року абзацом такого змісту: «Стягнути з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області судові витрати в дохід держави у розмірі 840 грн. 80 коп. В решті рішення залишити без змін».
Рішення суду оскаржила Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області в особі міського голови Б.Юзьвяка, вважає, судом неповністю з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушено норми як матеріального так і процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання щодо дотримання позивачкою строку позовної давності. У відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях, Новокалинівська міська рада заявляла про застосування наслідків спливу позовної давності. Проте суд дійшов висновку, що термін для звернення до суду по даній категорії справ є необмежений, не врахувавши практику Верховного Суду, висловлену в постанові від 21.10.2020 у справі №509/3589/16-ц, в постанові від 04 серпня 2021 року у справі №617/537/19, а також практику Європейського Суду з прав людини.
Щодо права на земельну частку (пай), відповідач Новокалинівська міська рада зазначає, що ОСОБА_3 працюючи медсестрою профілакторію Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , тобто в закладі Міністерство оборони України, не надала жодних доказів про членство у колективному сільськогосподарському підприємстві на час розпаювання земель чи праці у закладі охорони здоров`я. Одночасно позивачка не оспорювала того факту, що її не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) під час розпаювання.
Враховуючи те, що позивачка не працювала у державному закладі охорони здоров`я та не була членом КСП, відтак законно не була включена до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю).
Вважає також помилковим застосування судом першої інстанції правову позицію, викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду від 27 серпня 2014 по справі №6-12823св14.
Просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2021 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2022 року, Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області зазначає, що у п. 4 відзиву на позовну заяву звертала увагу суду на те, що позивачка звернулась до суду з позовом щодо правовідносин за 1995 рік, коли вона не була ані учасником бойових дій, ані військовослужбовцем та що відсутні правові підстави для звільнення останньої від сплати судового збору. Проте, такі аргументи Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області судом не враховано. Суд також не врахував, що позивачка звернулася до суду з вимогами про визнання права власності на земельну ділянку (пай) як працівник соціальної сфери, відповідно зазначений спір не пов`язаний із захистом порушених прав позивачки саме як військовослужбовця, позов не зачіпає порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту позивачки як військовослужбовця, тому підстави для звільнення останньої від сплати судового збору відсутні.
Відтак, суд неправомірно вирішив стягнути з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області судові витрати в дохід держави у розмірі 840,00 грн., адже такі витрати не понесені позивачкою.
Просить скасувати додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2022 року.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У письмових поясненнях Самбірська районна державна адміністрація висловилась про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Зокрема зауважила, що розпаювання земель Калинівської сільської ради відбулось у 1995 році згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а з позовною заявою позивачка звернулась у 2020 році, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.
Позивачка про порушене право могла б дізнатись під час розпаювання земель колишніх колгоспів, яке проводилось з 1995 року відкрито та гласно. Процедура розпаювання включала в себе складання списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), виділення земельної частки (паю) в натурі із заміною сертифікату на державний акт на право приватної власності на землю.
Пасивна поведінка позивачки, що проявилась у не вчиненні жодних активних дій для своєчасного збирання та отримання відповідної інформації, як суміжного землекористувача, не може слугувати достатнім обґрунтуванням для визнання причин пропуску до суду поважними.
В судовому засіданні представник відповідача Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області Пенюк А.Є. апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на їх офіційні електронні адреси, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутностіосіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка працювала в сільській місцевості, була там зареєстрованою, як медичний працівник надавала допомогу місцевому населенню, тому відповідно до ст. 6 Земельного кодексу України, діючої на той час редакції, має право на отримання земельної частки (паю).
Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду, виходячи з такого.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 05.04.1994 прийнята на посаду медичної сестри профілакторію в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
На той вона була зареєстрована та проживала у с. Ковиничі Самбірського району Львівської області.
30.11.1995 позивачка звільнена з посади медичної сестри у зв`язку з добровільним вступом на військову службу та 01.12.1995 продовжила військову службу медичною сестрою медичного пункту військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 та отримала військове звання «сержант Збройних сил України».
Наведене стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 та витягом з послужного списку ОСОБА_2 (а.с.14, 15)
З листа відділу у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.08.2020 року № 13/144-20 вбачається, що в списках осіб на право на земельну частку (пай) під час розпаювання по Калинівській сільській раді в Калинівській спілці селян її прізвище ОСОБА_3 не значиться, сертифікат на право на земельну частку не оформлявся та не видавався, розмір середньої земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах по Калинівській сільській раді становить 2,49 га.
В свою чергу, у листі Самбірської РДА від 02.09.2020 № 28-С/03-17 вказано, що ОСОБА_2 не є суб`єктом спірних правовідносин, оскільки не має повноважень щодо виділення земельних ділянок в натурі на місцевості, право на земельну частку (пай) може бути встановлено виключно у судовому порядку.
У відповіді Новокалинівської міської ради вих. № 02/15-921/1 від 17.08.2020 вказано, що ОСОБА_2 не була включена до списку осіб на одержання середньої земельної частки (паю), як працівник соціальної сфери, оскільки профілакторій в/ч НОМЕР_1 обслуговував тільки військових і не належав до соціальної сфери медичних установ, які обслуговували сільське населення.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції від 22.06.1993), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
У статті 6 ЗК України (в редакції від 22.06.1993) визначено, що загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.
Одночасно цією статтею передбачено, що до числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій.
До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері, належать працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, а також пенсіонери з числа цих осіб.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання, у разі недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має право звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.
Враховуючи наведені норми, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) членства КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Згідно із позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 20.05.2019, справа 140/1113/17-ц, зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, позивачка ОСОБА_3 не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) під час розпаювання по Калинівській сільській раді в Калинівській спілці селян, сертифікат на право на земельну частку на її ім`я не оформлявся та не видавався,
Разом з тим, позивачка не надала жодних доказів членства у колективному сільськогосподарському підприємстві на час розпаювання земель чи праці у закладі охорони здоров`я, які надавали б останній право бути включеній списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Позивачка не заперечувала того факту, що на час розпаювання у 1995 році працювала медичною сестрою військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які перебували в підпорядкування Міністерства оборони України, відповідно вона не належала до числа осіб, зайнятих у соціальній сфері, зокрема працівників охорони здоров`я Калинівської сільської ради.
Сам факт надання медичних послуг цивільному населенню та проживання в сільській місцевості не надає права на безоплатне одержання у власність земельної ділянки в межах земельної частки (паю), як особам, зайнятих у соціальній сфері.
Позивачка не оспорюючи свого права на включення у списки осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) чітко усвідомлювала, що не має права на отримання земельної частки (паю), оскільки не була працівником соціальної сфери.
Отже, правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) відсутні, оскільки позивачка не було включено до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), відповідно не отримувала та не могла отримувати сертифікат про право на земельну частку (пай).
Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про наявність у позивачки права на отримання земельної частки (паю), а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки Верховного Суду, на які покликається апелянт в апеляційній скарзі не є релевантними до правовідносин у даній справі, оскільки в них встановлено, що позивачі мали право на земельну частку (пай), однак пропустили строк звернення до суду.
В даному випадку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) не мала, а тому зазначені висновки не застосовуються.
Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), сформулювала висновок, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Зважаючи на те, що право позивачки не є порушеним, апеляційний суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за недоведеністю.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Отже доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим в розумінні статті 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятоюстатті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви ОСОБА_2 судового збору не сплачувала, просила від сплати такого звільнити на підставі п.п. а. п.2 ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки є військовослужбовцем.
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, тому судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на користь держави.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.
Враховуючи висновок апеляційного суду про скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2021 року, додаткове рішення необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.
Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача, у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, з позивачки ОСОБА_2 в дохід держави необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору за подання позовної заяви та на користь Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області 1261 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 369, 372, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційні скарги Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області задовольнити.
Рішення Самбірського району Львівської області від 28 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, відділу Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.
Додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2022 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 копійок сплаченого судового за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк