Справа № 279/5694/22
Провадження № 2/279/171/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/5694/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 12337,10 грн. за період з 01.09.2016 року по 31.08.2022 року та понесених судових витрат, вказавши, що відповідач є побутовим споживачем природного газу для побутових потреб, який постачається за адресою: АДРЕСА_1 та допустив заборгованість за послуги, надані позивачем з газопостачання, яку добровільно погашати не бажає. Просить стягнути з відповідача 7985,39 грн. заборгованості за спожитий природний газ, 3166,14 грн. інфляційнийх витрат, 3% річних в розмірі 1185,57 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,10 грн.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання (копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву з додатками отримала 10.01.2023 року), відзив на позов та інших заяв не подала.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що згідно з довідкою ТОВ «Житомиргаз збут», товариство надавало послуги з постачання природного газу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки ТОВ "Житомирсгаз Збут" газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 станом на 19.09.2017 року припинено.

Згідно з розрахунком споживання природного газу, за період з 01.09.2016 року по 31.12.2017 року, у зв`язку з несвоєчасною оплатою послуг, утворилася заборгованість в сумі 7985,39 грн.

Також, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, за період з 01.10.2016 року по 23.02.2022 року позивачем нараховані інфляційні втрати у сумі 3166,14 грн. та 3% річних у сумі 1185,57 грн.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до Закону України «Прожитлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Як вбачається зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга-послуга зуправління багатоквартирним будинком та комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

За умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам підтвердженням приєднання до умов договору є підписана та повернута заява-приєднання, та/або сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, та/або фактичне споживання природного газу.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, що передбачено ч.1 ст. 634 ЦК України.

За змістом статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником зобов`язання, його борг складатиме: основну суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що відповідачу в період з 01.09.2016 року по 31.12.2017 року надавались послуги з газопостачання, відповідач не виконала зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, а тому суд вважає за можливе стягнути з неї суму заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 7985,39 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.10.2016 року по 23.02.2022 року та в межах заявлених позовних вимог, що відповідає ст.13 ЦПК України, та становить 3166,14 грн., та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період, що становить 1185,57 грн., а в загальному сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 12337,10 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15 та від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18).

Верховний Суд України виклав подібну правову позицію й у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16, вказавши, що суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч.1 ст.84 ЦПК України).

Відповідач не скористалась своїми процесуальними правами, передбаченим ст.ст. 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, та не надала до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування.

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки судом задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати з оплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 256,267, 610, 625, 626, 714 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" заборгованість за спожитий природний газ у сумі 12337 (дванадцять тисяч триста тридцять сім) гривень 10 копійок, яка складається з 7985 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 39 копійок заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.09.2016 року по 31.12.2017 року, 3166 (три тисячі сто шістдесят шість) гривень 14 копійок інфляційних втрат та 1185 (одна тисяча сто вісімдесят п`ять) гривень 57 копійок 3% річних, за період з 01.10.2016 року по 23.02.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривень понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", місце знаходження: 10003, м.Житомир, майдан Перемоги, 10, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом