ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/2279/20 Номер провадження 22-ц/814/368/23Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Бутенко С.Б., Прядкіній О.В.

за участю секретаря Владімірова Р.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року, ухвалене суддею Бондарь В.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Лохвицького районного суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 19.02.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 16.11.2015 року рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. За час шлюбу нею та чоловіком було придбано 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частка даного будинку належить їй на праві власності на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 12.11.2013 року.

Рішенням Лохвицького районного суду від 18.12.2015 року здійснено поділ нерухомого майна між позивачем та її колишнім чоловіком - по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями (спорудами) відповідно.

Згідно Висновку № 94 експертного будівельно-технічного дослідження домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , від 25.08.2015 року, враховуючи норми ДБН, запропонувати варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з урахуванням часток співвласників 3/4 та 1/4 не представляється можливим.

Вартість 1/4 частки становила 52 231 грн.

З лютого 2015 року відповідач по справі проживає за іншою адресою, має інше житло, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру в м.Лубни (право власності набуте в грудні 2017 року).

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але участі у витратах на утримання житла не приймає з 2015 року. За останні три роки 2018-2020 роки позивачем було сплачено за спожитий газ 28065,86 грн., 1/4 частка складає 7016,47 грн., за електроенергію -6942,00 грн., 1/4 частка складає 1735,50 грн., за водопостачання -3091,54 грн., 1/4 частка складає 772,89 грн., платежів за розподіл газу - 1781,37 грн., 1/4 частка складає -445,34 грн. Всього відповідач мав би сплатити 9970,21 грн.

Крім того, у квітні 2018 року внаслідок підвищення температури повітря відбулося різке танення снігу, внаслідок чого було затоплено подвір`я будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 16.09.2020 року і ОСОБА_2 змушена була самостійно ліквідовувати наслідки затоплення.

Вказує, що добудувала власними силами та коштами веранду, внаслідок чого збільшилася загальна площа житлового будинку та провела опорядження стін з утеплення, спорудження навісу та повну заміну старої огорожі території прибудинкової земельної ділянки на огорожу з бетонних секцій та металопрофільних листів.

З огляду на наведене, позивач просить суд припинити право ОСОБА_1 на 1/4 частку в спільній власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Кошти в розмірі вартості 1/4 частки житлового будинку, з вирахуванням коштів на утримання будинку позивач готова внести на депозитний рахунок суду.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні - задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на 1/4 частку у спільному майні - житловому будинку (літ.А-1) з господарськими будівлями та спорудами: прибудова (літ.а), прибудова (літ.а1), сарай (літ.Б), прибудова (літ.б), вбиральня (літ.В), вимощення (літ.І), огорожа ( №1), ворота (№2),огорожа (№3), підпірна стінка (№4), огорожа (№5), вигрібна яма (№6), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,8 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м.

Грошові кошти у сумі 57 300,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку суду, перераховані ОСОБА_2 (квитанція №17-11898106/С від 17.11.2021 року) після набрання рішенням законної сили, видати ОСОБА_1 за його зверненням.

Визнано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) право власності в цілому на житловий будинок (літ.А-1) з господарськими будівлями та спорудами: прибудова (літ.а), прибудова (літ.а1), сарай (літ.Б), прибудова (літ.б), вбиральня (літ.В), вимощення (літ.І), огорожа ( №1), ворота (№2), огорожа (№3), підпірна стінка (№4), огорожа (№5), вигрібна яма (№6), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,8 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати за проведену судову оціночно-будівельну експертизу в розмірі 4 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

Відмовлено в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на правову допомогу.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

Посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, яке ґрунтується на недостовірних, неналежних та недопустимих доказах, відповідач просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що після розірвання шлюбу з позивачкою дочка залишилася проживати з матір`ю у спірному будинку, він припинив там проживати у зв`язку з неможливістю подальшого проживання з колишньою дружиною та оскільки виділ належної йому частки майна в натурі станом на 2015 рік був неможливий.

Між ним та позивачкою була досягнута усна домовленість про те, що ОСОБА_2 вільно користується належною йому 1/4 частиною будинку і бере весь тягар співвласника на себе, а він взамін не бере орендної плати з позивачки за володіння та користування належною йому часткою у спільному володінні.

Також між ними існувала домовленість про те, що після досягнення дочкою повноліття він подарує дочці належну йому частку у спільному майні.

Вказує, що доводи позивача про те, що частка є незначною і не може бути виділена в натурі, обґрунтовані висновком експерта №94 від 25.08.2015 р., згідно якого встановлювалася ринкова вартість 1/4 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями, яка з урахуванням ПДВ складає 52 231,00 грн. При цьому, на вирішення експерта питання про можливість виділу 1/4 частки в натурі замовником не ставилось. Висновок містить відповідь про неможливість запропонувати варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з урахуванням часток співвласників 3/4 та 1/4.

Рішенням Лохвицького райсуду Полтавської області від 18.12.2015 року здійснено поділ спільного майна подружжя, згідно якого визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/4 частині житлового будинку (літ А-1) з господарськими будівлями та спорудами 1/4 прибудови (літ Б), 1/4 сараю (літ. Б), 1/4 убиральні (літ. В), 1/4 огорожі (№1-3), за адресою: АДРЕСА_1 .

З описової та мотивувальної частини рішення вбачається, що ОСОБА_2 не ставилась вимога про виділ майна в натурі.

Висновки суду стосовно неможливості виділу 1/4 частки майна відповідача в натурі безпідставно обґрунтована вказаним висновком експерта.

Крім цього, згідно акту обстеження будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , комісією виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 05.10.200 р. в присутності на підставі заяви ОСОБА_2 було проведено обстеження домоволодіння та встановлено, що його площа не відповідає правовстановлюючим документам та збільшилася, що не заперечувалося позивачкою.

Також відповідач вважає, що висновок експерта судової оціночно-будівельної експертизи № 31 від 06.10.2021 р. отримано судом з порушенням вимог законодавства та є неналежним і недопустимим доказом, так як експертиза призначена ухвалою суду від 30.03.2021 р. під час підготовчого провадження, на стадії, коли суд не досліджував докази по справі, в порядку ст. 103 ЦПК України, якою регламентовано призначення експертизи виключно судом за наявності та сукупності умов, вичерпний перелік яких визначений цією статтею, які на момент підготовчого провадження не настали та не були відомими суду.

Позивачка не навела доводів, які перешкоджали б їй провести експертизу в порядку ст. 106 ЦПК України до звернення з позовом до суду, враховуючи, що майно і всі документи на право власності нерухомості перебувають у її вільному володінні з 2015 року.

Зазначає, що не зважаючи на його заперечення, суд поза вимогами ч. 4 ст. 177 ЦПК України безпідставно задовольнив заяву позивачки та призначив проведення будівельно-технічної експертизи у відповідності до ч. 5 ст. 104 ЦПК України, належним чином не попередивши експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України.

До матеріалів справи замість висновку будівельно-технічної експертизи від експерта Авдєєвої Н.М. надійшов інший висновок, а саме висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 31 від 06.10.2021 р. Вказує, що експерт належним чином не попереджався у відповідності до ч. 5 ст. 104 ЦПК України про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України, саме за проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

З цих підстав суд неправомірно стягнув з нього витрати за проведення вказаної експертизи.

Крім того, вказує, що вказаний висновок не містить інформації щодо предмета доказування, а саме щодо виділення в натурі 1/4 частки майна, належної відповідачу, з урахуванням проведеної позивачкою реконструкції будинку у вигляді добудови веранди, що потягло збільшення площі будинку.

Вважає, що сума компенсації за 1/4 частку у спільному нерухомому майні має становити 116795,75 грн., що відповідало б статтям 2, 265, 365 ЦК України.

Відповіді експерта на питання №2 та №3 у висновку не відносяться до підстав та предмету позову.

Зазначає, що сторони з моменту здійснення поділу спільного майна подружжя згідно рішення суду від 18.12.2015 р. і до подання ОСОБА_2 цього позову у 2020 році мирно володіли спільним майном.

Вважає безпідставним доводи позивачки про порушення відповідачем її прав відповідно до статей 316, 317, 319, 358 ЦК України.

Посилається на те, що суд не зазначив, з яких підстав прийшов до висновку про видачу відповідачу грошових коштів у сумі 57300 грн., які знаходяться на депозитному рахунку. Не вказано номер рахунку, та в якому суді він знаходяться ці кошти.

Обґрунтовуючи рішення показами свідків, суд не навів мотивів, яким чином їх покази підтверджують норми права, передбачені ст.ст. 365 ч. 1 ЦК України.

Обставини щодо ліквідації наслідків затоплення домогосподарства, на які посилається позивачка, не є предметом спору.

19.09.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін, яке вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що з 19.02.2013 року ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 16.11.2015 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір"ю.

За час шлюбу сторони придбали 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частка даного будинку належить позивачці ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування частки житлового будинку від 12.11.2013 року.

Рішенням Лохвицького районного суду від 18.12.2015 року здійснено поділ нерухомого майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями (спорудами) відповідно.

Відповідно до висновку № 94 експертного будівельно-технічного дослідження домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , від 25.08.2015 року, враховуючи норми ДБН, запропонувати варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з урахуванням часток співвласників 3/4 та 1/4 не представляється можливим. Вартість 1/4 частки становила 52 231 грн.

З лютого 2015 року ОСОБА_1 проживає за іншою адресою, має інше житло - трикімнатну квартиру в м.Лубни, право власності на яку набуте в грудні 2017 року, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте з 2015 року участі у витратах на утримання житла не приймає.

За 2018-2020 роки ОСОБА_2 було сплачено за спожитий газ 28065,86 грн., 1/4 частка складає 7016,47 грн.; за електроенергію - 6942,00 грн., 1/4 частка складає 1735,50 грн.; за водопостачання - 3091,54 грн. 1/4 частка складає 772,89 грн.; платежів за розподіл газу - 1781,37 грн., 1/4 частка складає -445,34 грн. Всього відповідач ОСОБА_1 мав би сплатити 9970,21 грн.

Крім того, у квітні 2018 року у зв`язку з підвищення температури повітря відбулося різке танення снігу, внаслідок чого було затоплено подвір`я будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 16.09.2020 року та позивач змушена була самостійно ліквідовувати наслідки затоплення.

Також місцевий суд встановив, що позивач за вказаною адресою добудувала власними силами та коштами веранду, внаслідок чого збільшилася загальна площа житлового будинку; провела опорядження стін з утеплення, спорудження навісу та повну заміну старої огорожі території прибудинкової земельної ділянки на огорожу з бетонних секцій та металопрофільних листів.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 31 від 06.10.2021 року, проведеної на підставі ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.03.2021 року: ринкова вартість житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 467 183 грн; ринкова вартість поліпшень житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 237994 грн.; ринкова вартість без поліпшень житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 229189 грн.

Позивачем ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду внесено грошові кошти у сумі 57 300,00 грн., що підтверджується квитанцією № 17-11898106/С від 17.11.2021 року.

Судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , який є власником 1/4 частки у праві власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за рішенням суду, зареєстрований за вказаною адресою, проте з 2015 року у будинковолодінні не проживає та участі у витратах на утримання житла не приймає. Зазначені обставини він не спростував. Частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Відповідач має у власності інше нерухоме майно. Спільне володіння і користування спірним майном між сторонами є неможливим. Таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 цього Кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У частині 1 статті 346 ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено.

Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні спору суд першої інстанції послався на висновок експерта № 94 від 25.08.2015 р. експертного будівельно-технічного дослідження домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного на замовлення ОСОБА_2 , згідно якого встановлювалася ринкова вартість 1/4 частки вказаного домоволодіння, яка складає 52231,00 грн. (том 1 а.с. 32-45).

Між тим, на вирішення експерта не ставилось питання можливості виділу 1/4 частки в натурі, вказаний висновок містить лише відповідь щодо неможливості запропонувати варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою, з урахуванням часток співвласників 3/4 та 1/4.

Рішенням Лохвицького районного суду від 18.12.2015 року здійснено поділ нерухомого майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями (спорудами) відповідно. Проте ОСОБА_2 при розгляді вказаної справи не заявляла позовну вимогу про виділ майна в натурі.

Крім цього за заявою ОСОБА_2 в її присутності комісією виконавчого комітету Лохвицької міської ради проведено обстеження будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено Акт від 05.10.2020 року яким встановлено, що фактична площа житлового будинку, яка складає 80 кв.м, не відповідає площі, встановленій у правовстановлюючих документах (том 1 а.с. 58,60).

Позивачка вказувала, що площа жилого будинку збільшилася внаслідок проведення за її кошти реконструкції шляхом добудови веранди.

Відповідно, проведені позивачкою добудови до житлового будинку не були враховані при складанні висновку експерта № 94 від 25.08.2015 р., тому він не є належним і допустимим доказом на підтвердження позовних вимог та помилково взятий до уваги місцевого суду при вирішенні цього спору.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо призначення експертизи відповідно до ухвали суду від 30.03.2021 не заслуговують на увагу, оскільки вказане питання вирішено у підготовчому засіданні, що не суперечить положенням ст. 197 ЦПК України.

Як вказувалося вище, згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 31 від 06.10.2021 року, проведеної на підставі вищевказаної ухвали, ринкова вартість житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 467 183 грн; ринкова вартість поліпшень житлового будинку з господарськими прибудовами за вказаною адресою складає 237994 грн.; ринкова вартість без поліпшень житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 229189 грн.

Між тим питання ринкової вартості поліпшень житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та без поліпшень не відносяться до підстав та предмету позовних вимог.

Крім того при визначенні компенсації вартості 1/4 частки відповідача у спільному майні суд безпідставно взяв до уваги ринкову вартість майна без поліпшень.

Отже вказаний висновок експерта не є належним і допустимим доказом на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 .

За таких обставин висновки місцевого суду про те, що частка відповідача у праві власності на спільне майно є незначною та неможливість виділу 1/4 частки майна відповідача в натурі є передчасними та помилковими.

Позивачкою не надано належних і допустимих доказів, які підтверджують неможливість спільного володіння і користування спірним майном разом з відповідачем, що також залишилося поза увагою місцевого суду.

Таким чином позивачкою не доведено наявність обставин, передбачених ст. 365 ч. 1 ЦК України, за яких право відповідача на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників.

За таких обставин апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1261,21 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1261,21 грн. (тисяча двісті шістдесят одна гривня 21 копійка) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді С.Б.Бутенко

О.В.Прядкіна