Ухвала

Іменем України

16 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 947/22264/22

провадження № 61-1994ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лебєдєва Олександра Вікторовича на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив скасувати арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0831, площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :02:001:0831, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 січня 2005 року, виданого на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7- XXII. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 січня 2022 року постановою слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2010 року на зазначену земельну ділянку було накладено арешт в межах кримінальної справи № 4 за частиною третьою статті 190, частинами другою, третьою статті 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України), в якій він не був стороною, до кримінальної відповідальності не притягувався, непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2022 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10 січня 2023 року, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії Кримінального процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року № 1001-05 (далі - КПК 1960 року) і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI (далі - КПК України 2012 року), то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року. Наявність незакінченого кримінального провадження виключає можливість розгляду справи про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства. Такий спір не є приватноправовим, а тому підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

09 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лебєдєв О. В. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 січня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Лебєдєва О. В., подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України, мотивована тим, наразі невідомо про місцезнаходження кримінальної справи та про результат її досудового розслідування, тому обраний спосіб захисту в порядку цивільного судочинства є безальтернативним. При вирішенні цього спору саме відповідач повинен довести обґрунтованість та законність перебування майна під арештом. В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є захист цивільних прав позивача. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 зазначено, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Предметом позову в цій справі є скасування арешту на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 на праві приватної власності, накладеного постановою від 16 серпня 2010 року слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, слідчий Гаврилюк Д. В. в межах кримінальної справи № 4, порушеної за частиною третьою статті 190, частинами другою, третьою статті 358 КК України на підставі КПК України 1960 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :02:001:0831, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 січня 2005 року, виданого на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7- XXII.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 січня 2022 року постановою слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, слідчий Гаврилюк Д. В., 18 серпня 2010 року о 17 год. 10 хв. на зазначену земельну ділянку було накладено арешт на підставі постанови слідчого від 16 серпня 2010 року.

З листа слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Одеській області вбачається, що арешт на зазначену земельну ділянку було накладено в межах кримінальної справи № 4, яка 16 листопада 2012 року за вих. № 4/11765 спрямована до слідчого відділу Комінтернівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області для подальшого розслідування. З листа Управління інформаційно- аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Одеській області вбачається, що кримінальна справа № 4 зупинена згідно з пунктом 3 статті 206 КПК України 1960 року.

Згідно з листом начальника слідчого відділу відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області станом на грудень 2021 року в провадженні вказаного відділу кримінальна справа із зазначеним номером не перебувала, в тому числі в архіві.

Ухвалою Комінтерновського районного суду Одеської області від 08 серпня 2022 року у справі № 504/3537/21 (провадження № 1-кс/504/20/22) в задоволенні клопотання адвоката Лебедєва О. В. в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту майна - земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :02:001:0831, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено з підстав того, що кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування, а відповідно до пункту 9 Перехідних положень КПК України 2012 року арешт, застосований в порядку, визначеному КПК України 1960 року, скасовується в порядку, визначеному цим же Кодексом.

В пунктах 21.1, 21.4, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 вказано, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) в порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17, та від 07 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Застосувавши наведені правові висновки у справі за обставин, подібних до цієї справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі від 07 жовтня 2022 року у справі № 755/16129/21 зазначив, що колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність розгляду питання про звільнення спірної квартири з-під арешту в порядку КПК України 2012 року, оскільки такий порядок є єдиним визначеним способом захисту права власності позивача на квартиру, арешт на яку було накладено в межах кримінального провадження, яке станом на дату ухвалення оскаржуваних судових рішень не є закінченим. Отож, наявність незакінченого кримінального провадження виключає можливість розгляду справи про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши, що арешт на спірну земельну ділянку, власником якої є позивач, було накладено в межах кримінального провадження (учасником якого не є позивач), розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває (кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК 2012 року), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року.

Такі висновки судів попередніх інстанцій в цій справі узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду і не суперечать правовим висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11, на яку послався заявник в касаційній скарзі, оскільки у вказаній справі розглядалося питання про зняття арешту з майна, накладеного в межах кримінального провадження розпочатого в період дії КПК України 1960 року та завершеного у зв`язку з винесенням вироку. Тобто правові висновки, викладені в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, є нерелевантними спірним правовідносинам цієї справи, в якій кримінальне провадження триває.

Встановивши, що спір, який виник в цій справі, не є приватноправовим та підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій про те, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і не свідчать про порушення судами норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лебєдєва Олександра Вікторовича на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування арешту на майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко