ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2371/23 Справа № 212/5020/22 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року, ухваленого суддею Борис О.Н. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 28 листопада 2022 року,-

ВСТАНОВИВ

У вересні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Толстих О.Ю. звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач працювала на Акціонерному товаристві «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» (далі - Відповідач, АТ «Кривбасзалізрудком», підприємство, раніше - ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», діяльність якого було приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства») у шкідливих умовах на посаді грохотника ДСФ шахти «Октябрська» з 13.05.2000 по 13.06.2016 року та на посаді машиніста підіймальної машини шахти «Октябрська», АТ «Кривбасзалізрудком» з 13.06.2016 по 23.08.2022 року.

Внаслідок праці в умовах впливу шкідливих факторів вона отримала професійні захворювання: «хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня».

Довідкою МСЕК від 06.10.2020 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % (ХОЗЛ), з наступним переоглядом 01.10.2022 року.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, чим їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінила в 130 000,00 грн., які просила суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог заявлених до АТ «Кривбасзалізрудком».

При цьому, скаржник вважає, що представником позивача ОСОБА_2 пропущено процесуальні строки подачі суду доказів, а саме первинної довідки МСЕК, тому суд не мав брати до уваги цей доказ, який був поданий суду 07.11.2022 року, а не разом із позовом.

Окрім того, сторона відповідача вважає, що визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності виваженості та справедливості та сталій судовій практиці по справам з тотожнім предметом позову.

Також, суд першої інстанції стягнув на користь Позивача 60 000 грн. моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб, що не відповідає нормам Податкового кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача адвокат Толстих О.Ю., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна відповідача не може бути задоволена, з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача з 13.05.2000 по 12.07.2000 учнем грохотника дробильно-сортувальної фабрики шахти «Октябрська», з 12.07.2000 по 13.06.2016 на посаді грохотника ДСФ шахти «Октябрська». (а.с. 23-26)

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 квітня 2019 року №570 встановлено зв`язок захворювань ОСОБА_1 з умовами її праці на ДСФ шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком»: з травня 2000 року по липень 2000 року - учень грохотника ДСФ ш. «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», з липня 2000 року по червень 2016 року - на тому ж підприємстві на посаді грохотника. (а.с. 19-20)

05 червня 2019 року на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» за формою П-4 складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання виявленого у ОСОБА_1 .? хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група ОСОБА_3 недостатність першого-другого ступеня.

В п.16 вказаного Акту зазначено, що працюючи на шахті «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» учнем грохотника, грохотником дробильно-сортувальної фабрики, ОСОБА_1 вела процес грохочення гірничої маси на грохотах; спостерігала за роботою грохотів та іншого обладнання в зоні обслуговування, рівномірним надходженням та розподіленням матеріалу на грохоти; видаляла сторонні предмети; здійснювала контроль за якістю грохочення; регулювала роботу грохотів. Внаслідок недосконалості технології збагачення руд, мавших місце порушень системи аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Причиною виникнення професійного захворювання визначено пил переважно фіброгенної дії? концентрація пилу з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) від 2 % до 10 % в повітрі робочої зони - 4,6 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 (п. 17 Акту). (а.с. 8-10)

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12ААА №054996 від 29.10.2019 позивачу ОСОБА_1 встановлено 20% втрати професійної працездатності за ХОЗЛ (а.с.48).

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА № 079296 від 06.10.2020 року позивачці ОСОБА_1 при повторному огляді було встановлено 20 % втрати професійної працездатності за ХОЗЛ з 01 листопада 2020 року до 01 листопада 2022 року з наступним переоглядом 01.10.2022 року, групу інвалідності не визначено. (а.с. 11)

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивачка перебувала на лікуванні у медичному закладі, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою із медичної карти № 1294 стаціонарного хворого. (а.с. 21-22).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві, правонаступником, якого на теперішній час є АТ «Кривбасзалізрудком» (ПАТ «Кривбасзалізрудком»), тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не погоджується із доводами сторони Відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим нею на підприємстві відповідача професійним захворюванням.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Відповідача на користь Позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи сторони відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, зокрема, суд врахував тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача (16 років 1 місяць), характер отриманого професійного захворювання, ступінь втрати нею професійної працездатності в розмірі 20 %, без встановлення групи інвалідності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, невідворотність вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 60 000 гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб, з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Не заслоговують на увагу й доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Доводи відповідача, що представником позивача ОСОБА_2 пропущено процесуальні строки подачі суду доказів, а саме первинної довідки МСЕК, у зв`язку з чим суд не мав брати до уваги цей доказ, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки цей доказ було подано суду після отримання відзиву на позов, в якому сторона відповідача посилалась на відсутність цього доказу (а.с.33).

Адвокат Толстих О.Ю., отримавши відзив на позов 28.10.2022 року звернувся із запитом до Криворізького відділення управління виконавчої дирекції ФСС України в Дніпропетровській області та отримавши копію довідки МСЕК від 29.10.2019 року долучив її до матеріалів справи, подавши суду клопотання 07.11.2022 року про доручення доказів (а.с.46-48).

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: