Справа № 182/8266/21
Провадження № 2/0182/265/2023
01.03.2023 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилаються на наступні обставини.
Їм, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1997 року, належить 2/3 частини квартир АДРЕСА_1 . У належній їм квартирі, крім них, зареєстрований відповідач по справі, який за адресою реєстрації не проживає з 2005 року. Тому, змушені звернутись до суду та просять визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачам було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.19-20).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.23), однак, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від нього не надходили. Крім цього, відповідач про розгляд справи повідомлявся на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.21).
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно ст.71 ЦК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1997 року, є власниками 2/3 частини квартир АДРЕСА_1 (а.с.4). Відповідач є власником 1/3 частини спірної квартири (а.с.4). Відповідно до довідки, виданої 06 березня 2021 року головою ОСББ «Шевченко-95», в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані позивачі та відповідач по справі (а.с.6). Однак, ОСОБА_1 з 2005 року за адресою реєстрації не проживає. Факт його непроживання підтверджується актом від 06 березня 2021 року, складеного головою ОСББ «Шевченко-95» (а.с.5).
Той факт, що відповідач за адресою своєї реєстрації не проживає, у суду сумніву не викликає.
Однак, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За правилами ст.ст.316, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Крім того, відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно вимог ст.ст.355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
За змістом ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі являються співвласниками житлового приміщення. В Свідоцтві про право власності на житло від 22 вересня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 зазначено, що спірна квартира належить їм на праві спільної (сумісної або часткової) власності порівно. Тому, посилання позивачів на ту обставину, що ОСОБА_1 за адресою своєї реєстрації не проживає, не може бути підставою для зняття останнього з реєстраційного обліку. Також, судом не приймаються до уваги посилання позивачів й на ті обставини, що реєстрація відповідача для них створює незручності, оскільки вони несуть додаткові витрати по сплаті комунальних платежів, оскільки наявні обставини не позбавляють позивачів пред`явити до відповідача позов щодо стягнення з нього як власника частини житлового приміщення витрат по утриманню його частки житла.
За таких обставин, суд приходить до висновку, щопозовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.405 ЦК України, ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал