ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27472/21

Провадження № 22-ц/4820/257/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Грох Л.М., П`єнти І.В., секретар судового засідання Магера О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/27472/21 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2022 року (суддя Чевилюк З.А., повний текст судового рішення 14 листопада 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Обгрунтування позову та короткий зміст позовних вимог

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що 08.09.2016 постановою Верховної Ради України № 1515-VІІІ його звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області.

23.09.2016 управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області) призначило йому з 17.09.2016 основне щомісячне довічне грошове утримання в розмірі лише 86% грошової винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області та без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення, яка щорічно виплачується суддям при наданні відпустки.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 03.01.2017 у справі № 686/23330/16-а, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017, рішення Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, що викладене у протоколі №3200 від 23.09.2016 в частині призначення позивачу основного щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% грошового утримання судді визнано протиправним та зобов`язано Управління ПФ здійснити перерахунок призначеного основного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90% від грошового утримання судді.

Позивач вказує, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області з 01.01.2020 вказаного перерахунку проведене не було.

З метою отримання перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2020 року, з кількості якого складається оклад працюючого судді, позивач подав довідки, що видані ліквідаційною комісією Апеляційного суду Хмельницької області за №06-37/2020/01-11/15 та №06-38/2020/01-11/16 і відповідачем здійснено перерахунок основного щомісячного довічного грошового утримання та з 01.01.2020 виплачувалося грошове утримання в розмірі 49943,52 грн, замість 166478,40 грн, що призвело до недоотримання позивачем щомісячно 116534,88 грн.

ОСОБА_1 вказує, що 11.03.2020 ним надано відповідачу довідку Хмельницького апеляційного суду від 10.03.2020 про те, що станом на 18.02.2020 розмір суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 184976 грн та заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, а 12.03.2020 - довідку Хмельницького апеляційного суду від 10.03.2020 про розмір допомоги на оздоровлення та заяву про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням цієї допомоги.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 72 від 20.03.2020 відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII та на підставі Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, оскільки Рішення КСУ №2-р/2020 не містить положень щодо порядку його виконання.

Позивач вказує, що відповідач з 01.01.2020 та з 19.02.2020 по травень 2021 року з надуманих підстав продовжував виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді апеляційного суду, виходячи з посадового окладу цього судді, що складається з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, завідомо знаючи, що з 01.01.2020 в Україні такого окладу судді не існувало.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/3125/20 від 30.10.2020, що набрало законної сили 29.04.2021, рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 20.03.2020 № 72 про відмову у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання визнане протиправним та зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання згідно з довідкою Хмельницького апеляційного суду від 10.03.2020 № 01-17/68 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем вказане судове рішення за період з 19.02.2020 по травень 2021 року не виконано і протиправними рішеннями ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 20.03.2020 №72 йому заподіяна матеріальна шкода в сумі 824992,96 грн та моральна шкода в розмірі 30000 грн, що виявилася у приниженні його честі, гідності і ділової репутації як судді та спричинено стрес і душевні страждання: порушення органом державної влади принципів законності, правової визначеності та належного урядування; порушення суб`єктом владних повноважень права позивача на мирне володіння майном; порушення звичних життєвих зв`язків та необхідність докладення додаткових зусиль для організації свого життя.

З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просив стягнути з ГУ ПФУ в Хмельницькій області 824992,96 грн матеріальної шкоди та 30000 грн моральної шкоди, заподіяних протиправним рішенням відповідача № 72 від 20.03.2020, а всього 854992,96 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ГУ ПФУ в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 824992,96 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяних протиправним рішенням від 20.03.2020 року № 72.

Суд виходив з того, що позов в частині заявленої до стягнення суми матеріального збитку є підставний, адже рішення не може носити умовний характер та залежати від настання чи не настання будь - яких обставин, як і його виконання. Наявність чи відсутність коштів у Державі, визначення порядку виконання рішення не повинно впливати на права позивача зокрема права власності щодо правомірного очікування винагороди. Внаслідок невиконання рішення матеріальний збиток, оцінений позивачем у розмірі 824992,96 грн, що фактично є недоотриманим суддівським утриманням, підлягає відшкодуванню у встановленому порядку. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд оцінив як підставні, адже численні звернення останнього до суду причинили йому дискомфорт, принизили його честь, гідність, нівелювали сподівання на правомірні очікування на справедливість та законність в державі. Але враховуючи засади розумності та справедливості, судом стягнуто 10000 грн моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ГУ ПФУ в Хмельницькій області оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт звертає увагу, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.10.2020, що набрало законної сили 29.04.2021, ГУ ПФУ в Хмельницькій області 18.05.2021 здійснено перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Хмельницького апеляційного суду від 10.03.2020 № 01-17/68 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» з урахуванням фактично виплачених сум, розмір якого після перерахунку з 19.02.2020 становить 103996,06 грн. Разом з тим, сума доплати згідно проведеного перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 19.02.2020 по 31.05.2021 в розмірі 824992,96 грн включена в Реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буде виплачена при відповідному фінансуванні в порядку календарної черговості дати набрання законної сили судових рішень в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

ГУ ПФУ в Хмельницькій області зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, стягнувши з відповідача матеріальну та моральну шкоду, спричиненою незаконним рішенням органу державної влади, адже відповідачем по такій категорії справи має бути держава відповідно до ст. 1173 ЦК України.

Разом з тим, апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення статей 22, 1166 ЦК України, що призвело до помилкового висновку про те, що заборгованість ГУ ПФУ в Хмельницькій області по сплаті пенсії, яка підлягає стягненню згідно рішення суду - є саме збитками і при цьому не взято до уваги, що зазначена сума коштів вже підлягає стягненню на користь позивача згідно рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.10.2020, а тому стягнення заявленої позивачем суми у зазначеному спорі є подвійною відповідальністю.

Щодо стягнення моральної шкоди, апелянт зазначав, що ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами: факт завдання йому шкоди протиправним рішенням від 20.03.2020 № 72, причинний зв`язок між діями та настанням тих негативних наслідків, про які вказує позивач та не наведено обґрунтованих мотивів, з яких виходив позивач, визначаючи суму моральної шкоди, тому висновок суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди є безпідставним.

Зважаючи на викладене, ГУ ПФУ в Хмельницькій області просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 лютого 2023 року відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2022 року залишено без розгляду.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

У відповідності до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №560/3125/20 від 30.10.2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, що набрало законної сили 29.04.2021, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.03.2020 № 72 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Хмельницького апеляційного суду від 10.03.2020 № 01-17/68 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В решті позову відмовлено.

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці і з 23.09.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

11.03.2020 року та 12.03.2020 року позивач звертався до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При зверненні позивачем було надано довідки від 10.03.2020 року № 01-17/68 та № 01-17/68 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданою Апеляційним судом Хмельницької області станом на 18.02.2020 року.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.03.2020 року № 72 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 18.02.2020 року, про що позивача повідомлено листом від 10.04.2020 року № 1585-1347/В-03/8-2200/20, в якому вказано, що Рішення №2-р/2020 не містить положення щодо порядку його виконання та матеріальна допомога не є складовою суддівської винагороди тому відсутні підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідок від 10.03.2020 року № 01-17/68 та № 01-17/68.

З огляду на рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, суд зазначив, що позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № №1402-VIII, згідно з якими право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що ОСОБА_1 вийшов у відставку з посади судді до завершення проходження кваліфікаційного оцінювання суддів і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.03.2020 № 72 щодо відмови у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.03.2020 є протиправним та підлягає скасуванню. А відтак, позовна вимога позивача про зобов`язання ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі зазначеної вище довідки від 10.03.2020 № 01-17/68, виданої Хмельницьким апеляційним судом, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання є такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме з 19.02.2020.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Конституція України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

В силу положень частин 1 - 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені главою 82 ЦК України. Встановлено обов`язок держави, Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі: незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень; незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень; в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований.

Зобов`язання про компенсацію матеріальної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає при порушенні цивільного права особи і за наявності усіх складових деліктних правовідносин: шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала матеріальної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала матеріальної шкоди та її наслідками.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин 2 - 5 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом, - моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну шкоду визначені положеннями статті 1166 ЦК України, згідно яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

А загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні ж підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин.

При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Водночас залучення або ж незалучення до судового вирішення спору такого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не орган державної влади, який порушив права чи інтереси позивача.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19).

Згідно зі статею 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до частини 2 статті 2, статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справ

Отже, цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Якщо позивач не заявляє вимоги до належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просив стягнути з ГУ Пенсійного фонду України в Хмельницькій області матеріальну та моральну шкоду завдану протиправним рішенням відповідача від 20.03.2020 №72 про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 у зв`язку із зміною складових суддівської винагороди судді апеляційного суду, оскільки вважав, що через це незаконне рішення він зазнав матеріальних збитків та моральних страждань.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що належним відповідачем у цій справі є саме держава Україна, оскільки має безпосередній зв`язок із спірними правовідносинами та є суб`єктом відшкодування шкоди, завданої в зв`язку з визнанням незаконним рішення органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень.

При цьому, суд апеляційної інстанції, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень не має права залучати співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

А не залучення позивачем до вирішення судового спору належного відповідача є підставою для відмови у позові.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не дотримався норм матеріального та процесуального закону, внаслідок чого оскаржуване судове рішення підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

Л.М. Грох

І.В. П`єнта