Постанова

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 202/2620/20

провадження № 61-366св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпро ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог позовної заяви

У квітні 2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка К.Ю. (далі - ПН ДМНО Ричка К. Ю.), служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпро ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків недійсності правочину.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18 червня 2010 року між нею і ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі в них народилася донька ОСОБА_2 03 жовтня 2018 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Зазначала, що за час перебування у шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , у якій проживали однією сім`єю з жовтня 2012 року до квітня 2015 року. З квітня 2015 року вони стали проживати у місті Івано-Франківськ; із серпня 2017 року вона та ОСОБА_3 припинили шлюбні відносини.

Вказувала, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована разом із батьком у квартирі АДРЕСА_1 .

Їй стало відомо про те, що 31 липня 2018 року ОСОБА_3 , порушуючи права дитини, уклав зі ОСОБА_4 , яка є його співмешканкою, договір купівлі-продажу зазначеної квартири.

Посилаючись на те, що договір суперечить правам та інтересам дитини, а вказані у його пункті 2.1 відомості про те, що він не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних осіб, і зазначення про те, що будь-які треті особи не мають прав на це майно, за адресою майна ніхто не зареєстрований, є неправдивими, що свідчить про те, що правочин укладений під впливом обману та з порушенням загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 31 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений ПН ДМНО Ричкою К. Ю., зареєстрований у реєстрі за № 4282, застосувати наслідки недійсності правочину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , відмовлено.

Відмова у задоволенні позову мотивована тим, що укладений 31 липня 2018 року між відповідачами у справі договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не призвів до порушення майнових прав дитини, оскільки станом на дату його укладення малолітня ОСОБА_2 не проживала у зазначеній квартирі, а позивачем не надано належних доказів, що дитина була зареєстрована за вказаною адресою на день укладення цього договору.

Враховуючи зазначене, суд зробив висновок про недоведеність позивачем того, що внаслідок укладення між відповідачами оспорюваного договору купівлі-продажу від 31 липня 2018 року були порушені права малолітньої дитини, а сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення договору дарування не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки житлові права малолітньої ОСОБА_2 не було порушено, враховуючи її проживання за іншою адресою, а не в квартирі, що є предметом договору, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 31 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ричкою К. Ю., зареєстрований у реєстрі за № 4282, та застосовано наслідки недійсності правочину.

Апеляційний суд зазначив, що під час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу були порушені права малолітньої дитини. Дитина була зареєстрована у спірній квартирі разом із батьком, який був власником квартири, та як член сім`ї власника квартири мала право на користування нею. Та обставина, що після розлучення батьків місце проживання дитини було визначено разом із матір`ю, не могла слугувати підставою для укладення договору купівлі-продажу квартири без попередньої згоди органу опіки та піклування.

Зазначення у пункті 2.1 договору купівлі-продажу від 31 липня 2018 року про те, що на момент підписання сторонами договору договір не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних осіб, не відповідає дійсності, та свідчить про те, що продавець під час його вчинення ввів в оману покупця. Колегія суддів звернула увагу на те, що 13 лютого 2019 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, вказував, що дитина зареєстрована разом із ним у АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 126-130).

У постанові Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі № 206/721/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, яка набрала законної сили, міститься посилання на лист відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ в Дніпропетровській області ДМС від 14 січня 2019 року № 20/4, яким повідомлено, що ОСОБА_2 зареєстрована разом із батьком ОСОБА_3 у АДРЕСА_2 .

Також колегія суддів наголосила на тому, що між ОСОБА_1 , яка у цій справі діє в інтересах дитини ОСОБА_2 , та відповідачем ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, однак через непорозуміння між батьками та спори з приводу майна не повинні порушуватися права і інтереси дитини.

На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів прийняла до уваги доводи апеляційної скарги і дійшла висновку про її задоволення, скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Аргументи учасників

Короткий зміст доводів касаційної скарги

У січні 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що враховуючи той факт, що на момент укладення договору купівлі-продажу малолітня ОСОБА_1 фактично не проживала в зазначеній квартирі і не була в ній зареєстрована, право користування вказаною квартирою малолітньою ОСОБА_2 було припинено безпосередньо позивачкою у справі - її матір`ю ОСОБА_1 , з якою суд визначив місце проживання дитини за іншою адресою, суд першої інстанції, отримавши докази відсутності порушення права дитини на користування житлом унаслідок укладення договору купівлі-продажу, ухвалив обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову. ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме від реєстрації місця проживання дитини за фактичним місцем проживання, оскільки має майновий інтерес до спірної квартири - у липні 2018 року позивачка зверталася до суду з позовом про визнання права власності на частину спірної квартири, після відмови у задоволенні якого вона подала позов у цій справі № 202/2620/20.

Зміст відзиву

У травні 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшов відзив, у якому вона вказує, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений 31 липня 2018 року, тобто до прийняття постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року про визначення проживання дитини з матір`ю. ОСОБА_3 , нехтуючи правами дитини на житло, використовуючи підроблену довідку про склад сім`ї від 30 липня 2018 року № 6457, відчужив квартиру ОСОБА_4 . Визнання недійсним договору купівлі-продажу, який є предметом цього позову, не порушує права ОСОБА_4 , оскільки вона має право на повернення коштів, сплачених у рахунок виконання цього правочину.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі

№ 6-2940цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-3005цс15, постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12, від 07 грудня 2020 року у справі № 201/3817/18, судове рішення ухвалено з порушенням пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що з 18 червня 2010 року до 03 жовтня 2018 року

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_2

31 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої в АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 10 квітня 2012 року.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 31 липня 2018 року ОСОБА_3 підтвердив, що зареєстрованих у відчужуваній квартирі, розташованої в АДРЕСА_2 , малолітніх і неповнолітніх дітей немає, укладення договору купівлі-продажу не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних осіб.

ОСОБА_2 зареєстрована разом із батьком ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 , що підтверджується листом відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ в Дніпропетровській області ДМС від 14 січня 2019 року № 20/4.

Згідно з довідкою від 30 липня 2018 року № 6457 про склад сім`ї, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, на день укладання договору купівлі-продажу квартири, розташованої у АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки від 23 вересня 2020 року № 02.3-12/15098, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрованою в місті Дніпро не значиться.

Згідно з довідкою від 24 вересня 2020 року № 8470 про склад сім`ї, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в квартирі, розташованій у АДРЕСА_2 , зареєстрованими значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 09 вересня 2020 року № 5/5-157 довідка про склад сім`ї від 30 липня 2018 року № 6457 Департаментом не видавалась.

Згідно з листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 13 жовтня 2020 року № 6/5-862 відповідно до реєстру територіальної громади та даних картотеки з питань реєстрації осіб відсутні відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до листа Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління в Дніпропетровській області ДМС від 21 жовтня 2020 року № 2349/4 ОСОБА_2 зареєстрована разом із батьком ОСОБА_3 у АДРЕСА_2 . При цьому, в листі повідомляється, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» повноваження з реєстрації місця проживання з 04 квітня 2016 року делеговані органам місцевого самоврядування.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі № 206/721/18 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її матір`ю ОСОБА_1 .

У постанові Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі № 206/721/18 встановлено, що дитина разом з матір`ю до вересня 2018 року проживала: АДРЕСА_3 , а з грудня 2018 року проживає разом з матір`ю АДРЕСА_4 . Позивач орендує квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 на підставі Договору оренди від 01 грудня 2018 року. Термін оренди до 01 грудня 2019 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у позовних вимогах до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа - ПН ДМНО Бондар І. М., про визнання договору дарування недійсним внаслідок його удаваності, визнання укладеним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

З урахуванням принципів приватного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Наявність підстав для недійсності правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу має встановлюватися судом на момент його вчинення.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

У частині шостій статті 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У частині третій статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі

№ 6-2940цс15 зроблено висновок, що правочин, що вчинений стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, що переглядається:

при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 31 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суперечить правам та інтересам малолітньої ОСОБА_2 ;

суди встановили, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі № 206/721/18 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її матір`ю ОСОБА_1 . У постанові Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі № 206/721/18 встановлено, що дитина разом з матір`ю до вересня 2018 року проживала за адресою: АДРЕСА_3 , а з грудня 2018 року проживає разом з матір`ю у АДРЕСА_4 . Позивач орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору оренди від 01 грудня 2018 року. Термін оренди до 01 грудня 2019 року.

суд першої інстанції встановив, що станом на дату вчинення оспорюваного малолітня ОСОБА_2 не проживала у зазначеній квартирі та відповідно не користувалася зазначеним житловим приміщенням;

за таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що оспорюваним договором купівлі-продажу не порушені права та інтереси малолітньої ОСОБА_2 , та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог;

натомість апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 413 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без дотримання норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суд першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року скасувати.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2021 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року вчтрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук