Справа № 930/2079/22
Провадження №2/930/131/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі

головуючої судді Войницької Т.Є.,

за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ускової С.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування та просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 0,8000 га, кадастровий номер :01:001:0472, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немирівської міської ради (Немирівської міської територіальної громади) Вінницької області (колишньої Сподахівської сільської ради Немирівського району Вінницької області), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, ОСОБА_2 , який постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0.8000 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Сподахівської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВІІ №013800 від 22.05.2001 року зареєстрованого за №11.

Позивачка зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , як дочка померлого, оскільки дружина спадкодавця та її мати, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших спадкоємців немає. Заповіту немає.

Вона прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , так як постійно проживала зі спадкодавцем на день його смерті в одному житловому приміщенні.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса.

Однак, Постановою № 1280/02-31 державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. від 12.11.2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,8000 га, що розташована на території Сподахівської сільської ради Вінницького (Немирівського) району Вінницької області, що була надана в користування для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотиви відмови в тому, що вищезазначена земельна ділянка знаходилась у спадкодавця в постійному користуванні, а не у власності, тому їй рекомендовано було звернутися до суду.

У зв`язку з вищезазначеним ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.12.2022 року витребувано з Немирівської державної нотаріальної контори належним чином завірену спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ускова С.Е. позов підтримала, просила його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача Немирівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без представника відповідача, щодо задоволення позову не заперечував.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Батько позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

З довідки №13 від 28.09.2021, виданої Ковалівським старостинським округом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: в АДРЕСА_2 , залишилося спадкове майно. Спадкоємицями за законом є дочка ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, про що виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області зроблено відповідний актовий запис №56.

До матеріалів справи долучений державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ВН №013800, згідно якого ОСОБА_2 на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Сподахівської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області від 08.05.2001 надано у постійне користування земельна ділянка площею 0,8000 га на території Сподахівської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на земельну ділянку - кадастровий номер :01:001:0472, площею 0,8000 га для ведення особистого селянського господарства, зареєстровано право постійного користування за ОСОБА_2 на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Сподахівської сільської ради від 08.05.2001 (державний акт від 22.05.2001 ІІІ-ВН 013800).

Відповідно до додатку до Акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності у комунальну власність по Немирівській міській раді (Немирівській територіальній громаді) Вінницького (Немирівського) району Вінницької області земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0472, площею 0,8000 га для ведення особистого селянського господарства, зареєстровано право постійного користування за ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0472, площею 0,8 га зареєстрована на праві комунальної власності за Немирівською міською радою. Правокористувач: ОСОБА_2 .

З спадкової справи встановлено, що 04.01.2005 ОСОБА_1 звернулась до Немирівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом та повідомила, що, окрім неї спадкоємцями за законом є : дружина померлого ОСОБА_3 та син померлого ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено шлюб.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 його батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

15.07.2005 ОСОБА_3 та 15.09.2005 ОСОБА_4 подали до Немирівської державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини.

ОСОБА_1 10.11.2005 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), належну померлій ОСОБА_8 , яку успадкував за заповітом ОСОБА_2 після смерті останньої. Однак, в отриманні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,8000 га, що розташована на території Сподахівської сільської ради Вінницького (Немирівського) району Вінницької області, що була надана в користування для ведення особистого (підсобного) господарства гр. ОСОБА_2 постановою державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. було відмовлено у зв`язку із тим, що земельна ділянка, надана померлому ОСОБА_2 в постійне користування, знаходиться у власності держави або територіальної громади до переоформлення в установленому порядку і отримання ним у власність, а також відсутністю витягу з Державного земельного кадастру на дану земельну ділянку.

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Стаття 7 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII (чинного на час видачі державного акта) визначала, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, серед іншого: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 19 ЗК УРСР сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами, зокрема, для особистого підсобного господарства.

У ст. 56 ЗК УРСР зазначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати одного гектара.

Стаття 22 ЗК УРСР встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За приписами статті 23 ЗК УРСР право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Стаття 27 ЗК УРСР встановлювала, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; закінчення строку,на який було надано земельну ділянку; припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; систематичного невнесення земельного податку в строки,встановлені законодавством України,а також орендної плати в строки,визначені договором оренди; нераціонального використання земельної ділянки; використання земельної ділянки способами,що призводять до зниження родючості ґрунтів,їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; використання землі не за цільовим призначенням; невикористання протягом одного року земельної ділянки,наданої для сільськогосподарського виробництва,і протягом двох років-для несільськогосподарських потреб; вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Право користування землею може бути також припинено у випадках,зазначених у статті 114 цього Кодексу. Право користування орендованою землею припиняється також при розірванні договору оренди землі.

01 січня 2002 року набрав чинності Земельний Кодекс України від 25.10.2001.

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 2 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року).

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення: пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, особа, яка користується земельною ділянкою на праві постійного користування за Законом не може бути позбавлена права на таке користування.

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його не переоформлення користувачем та зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (постанова ВП ВС від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).

За правилами статті 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України, спадкоємець стає учасником правовідносин щодо права постійного користування землею.

За приписами статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання прав.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України встановлено , що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1273ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч.2 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Стаття 1296 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до норм статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , у визначений законом спосіб набув право постійного користування земельною ділянкою площею 0,8000 га, розташованою на території Сподахівської сільської ради Вінницького (Немирівського) району Вінницької області, переданою для ведення особистого підсобного господарства, вказане право не припинилося внаслідок його смерті і входить до спадкової маси. Отже, позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , вправі порушувати питання про успадкування права постійного користування земельною ділянкою, наданою спадкодавцю.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 13 Конституції України, ст.ст. 7, 19, 22, 23, 27, 56 ЗК УРСР, ст.ст. 92, 116, 141, 152 ЗК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1219, 1220, 1223, 1261, 1268, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. ст. 4, 258, 259, 263, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право постійного користування земельною ділянкою площею 0,8000 га, кадастровий номер :01:001:0472, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немирівської міської ради (Немирівської міської територіальної громади) Вінницької області (колишньої Сподахівської сільської ради Немирівського району Вінницької області), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2023 року.

Суддя Т. Є. Войницька