ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/324/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/356/23 Категорія: на ухвалу Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ТОВ «Наукова-виробнича фірма «Урожай»;

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Марцішевської О.М., 16.01.2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукова-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру, -

в с т а н о в и в :

12 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Наукова-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси направлено цивільну справу № 712/356/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукова-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру за підсудністю до Звенигоровського районного суду Черкаської області (проспект Шевченка, 12 А, Звенигородка, Черкаська область, 20200).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду є такою, що підлягає скасуванню, з огляду на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що центральний офіс ТОВ «НВФ «Урожай» знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 193, складено та є місце знаходження оскаржуваного касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн. в центральному офісі ТОВ «НВФ «Урожай», який знаходиться в м. Черкаси.

Скаржником зазначається, що на сьогоднішній день проводиться досудове розслідування, щодо підробки фінансового документа (касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн.) посадовими особами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» в Черкаському районному управлінні поліції ГУНП в Черкаській області, тобто в м. Черкаси.

ОСОБА_1 посилається на норму ст. 28 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Тому скаржник вважає, що матеріали даної цивільної справи підсудні Соснівському районному суду м. Черкаси.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2023 року у справі № 712/356/23 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Визначити підсудність розгляду цивільної справи № 712/356/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукова-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру в межах м. Черкаси.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Постановляючи ухвалу про направлення даної цивільної справи за підсудністю до Звенигородського районного суду Черкаської області, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлений з приводу спору про визнання недійсним касового ордеру в рахунок оплати за користування земельною ділянкою, яка знаходиться в Черкаській області Звенигородського району в межах Богачівської сільської ради, тобто на території Звенигородського районного суду Черкаської області.

Керуючись нормою ст. 30 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позов подано на розгляд Соснівського районного суду м. Черкаси з порушенням правил виключної підсудності, оскільки позов подано опосередковано з приводу нерухомого майна на території Звенигородського районного суду Черкаської області.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали, не допущено порушення норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 12 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Наукова-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру.

Із даних Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 627765, виданого 06 листопада 2007 року відділом земельних ресурсів у Звенигородсьому районі Черкаської області на підставі рішення суду від 10 жовтня 2007 року (справа № 2-628/07), позивачу ОСОБА_1 вбачається, що йому належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 2,55 га, яка знаходиться в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в січні 2022 року під час розгляду в Звенигородському районному суді Черкаської області справи № 2/694/309/21 про визнання недійсним договору емфітевзису, йому стало відомо, що посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» було складено видатковий касовий ордер від 03.06.2016 року на загальну суму 45800,0 грн., відповідно до якого ніби - то ОСОБА_1 отримав 45800 гривень в рахунок оплати за договором про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 21.07.2017 року.

Даний видатковий касовий ордер від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн. є сфальсифікованим, а його підпис на ньому є підробленим, оскільки він підпису на даному фінансовому документі не ставив та відповідно кошти по даному ордеру не отримував.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 640/16548/16-ц, до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про: право власності на таке майно; право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України, далі -ЦК України); поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 цього Кодексу); поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 цього Кодексу); право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди, тощо; визнання правочину з нерухомістю недійсним; звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв?язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв?язку з нерухомим майном або певними діями, пов?язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв?язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна, як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися, як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов?язків, що пов?язані з нерухомим майном.

Правова позиція у подібних правовідносинах, викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 910/10647/18.

У постанові від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/19 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов?язків, що пов?язані із нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов?язково виступає як безпосередній об?єкт спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред?являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов?язків, що пов?язані із нерухомим майном.

Згідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об?єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України.

Так, Верховний Суд у постанові від 10.10.2019 року у справі № 61-14226св19 вказав на те, що «у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності».

Згідно п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, роз?яснено схожі за своєю суттю правовідносини, - перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об?єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Судом встановлено, що позивач пред?явив позов за місцем знаходження відповідача м. Черкаси, вул. Благовісна, 193, але як вбачається з обґрунтування позовних вимог, позов пред?явлений з приводу спору про визнання недійсним касового ордеру в рахунок оплати за користування земельною ділянкою, яка знаходиться в Черкаській області Звенигородського району в межах Богачівської сільської ради, тобто на території Звенигородського районного суду Черкаської області.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на спірні правовідносин поширюється виключна підсудність відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, а отже, вказана справа повинна розглядатися за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, приймаючи до уваги, що вказаний позов виникає з приводу нерухомого майна, розташованого у Звенигородському районі в межах Богачівської сільської ради, тобто на території Звенигородського районного суду Черкаської області, що не відноситься до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси, то вказану цивільну справу слід передати на розгляд до Звенигородського районного суду Черкаської області, оскільки справа належить до його територіальної юрисдикції (підсудності).

Рішення є виконанням вимог закону, адже як передбачено ч. 1 ст. 378 ЦПК України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення апеляційним судом з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Доводи скаржника, які б свідчили про неправильне вирішення питання підсудності даної справи судом першої інстанції в цій справі, апеляційна скарга не містить.

В цілому, доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для встановлення порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки вимоги скаржника про скасування ухвали суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, тому відхиляються апеляційним судом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року про направлення за підсудністю справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукова-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков