П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року м. Київ

Справа № 372/641/22

Провадження: № 22-ц/824/2638/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Івасенко І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Уманця Сергія Григоровича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Потабенко Л. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №8779, вчинений 22 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кредитної заборгованості в сумі 24419,60 грн. за період з 22 грудня 2018 року по 20 липня 2021 року згідно кредитного договору № від 27 квітня 2012 року, укладеного між ним як боржником та АТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал»; стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 1488,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано виконавчий напис нотаріуса №8779, виданий 22 вересня 2021 року, про стягнення кредитної заборгованості в сумі 24419, 60 грн. за зверненням ТОВ «Вердикт Капітал» згідно кредитного договору № від 27.04.2012 року, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1488,60 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, адвокат Уманець С. Г. в інтересах ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове про задоволення заяви про розподіл судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що до позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, договір про надання правничої допомоги від 11.02.2022 року №62, акт наданих послуг від 15.02.2022 року на суму 4500,00 грн. Послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19 жовтня 2022 року у справі №278/2290/20, згідно якого витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Тобто, вказана судова практика є незмінною.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу Іжаковський О. В. в інтересах ТОВ «Вердикт Капітал» заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що до позовної заяви не було надано документів, які визначені законом на підтвердження понесених витрат про надання правової допомоги. Зокрема, не було долучено доказів на підтвердження сплати клієнтом гонорару. Також стверджував, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності у зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також не відповідають критерію розумності.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу судових витрат, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у стягненні судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів понесення таких витрат у розмірі 6 000 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі№ 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, позивач долучив до позовної заяви договір про надання правничої допомоги № 62 від 11.02.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та АО «ЮСТІС», та акт наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 62 від 11.02.2022 року. У прохальній частині позову ОСОБА_1 просив суд стягнути на свою корить судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Згідно розділу 4 договору про надання правничої допомоги № 62 від 11.02.2022 року, розмір гонорару, що виплачується виконавцю за правову допомогу, визначається за домовленістю сторін і становить: зустріч в офісі виконавця, консультація клієнта, узгодження правової позиції, визначення обсягу доказів - 1 500 грн; підготовка позовної заяви - 3000 грн; участь представника у судовому засіданні (за кожне засідання) - 1500 грн; складання процесуальних документів (за годину роботи) - 1500 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору, гонорар сплачується на поточний рахунок виконавця протягом 10-днів з дати набрання рішенням суду законної сили.

Згідно акту наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 62 від 11.02.2022 року, АО «ЮСТІС» передало, а ОСОБА_1 прийняв наступні послуги: зустріч в офісі виконавця, консультація клієнта, узгодження правової позиції, визначення обсягу доказів - 1 500 грн; підготовка позовної заяви - 3000 грн, всього 4500 грн.

У червні 2022 року адвокат Уманець С. Г. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат, в якій просив у разі задоволення позову стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 5 988,60 грн, з яких: 1488,60 грн - судовий збір та 4 500 грн - витрати на правничу допомогу. В обґрунтування вказаних вимог послався на докази, що були долучені до позовної заяви.

За таких обставин, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки підтверджені належними доказами. Вказані докази були у розпорядженні суду першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті спору.

При цьому, слід відмітити, що ТОВ «Вердикт Капітал», отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, не скористався правом на подання клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Поданий відповідачем відзив на позовну заяву не містить жодних заперечень щодо заявленого позивачем розміру судових витрат на правничу допомогу (а.с. 47).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 4500 грн, оскільки такі вимоги підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначення у прохальній частині позовурозміру витрат на правничу допомогу у сумі 6000 грн не позбавляє позивача права на відшкодування тієї суми витрат за надану професійну правничу допомогу,що підтверджена належними докази, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).Окрім того, саме сума 4500 грн за надання правової допомоги була заявлена позивачем у заяві про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, колегія суддів доходить висновку, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Уманця Сергія Григоровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Ю) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. В. Соколова

В. А. Нежура