СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/1151/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іско» про визнання майнових (речових) прав на об`єкт незавершеного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

У листопаді 2022 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати за позивачем майнове (речове) право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на об`єкт незавершеного будівництва на: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на земельній ділянці під кадастровим номером :75:272:0005.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.01.2018 між ним та ТОВ «ІСКО» укладено Попередній Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, посвідчений приватним нотаріусом А.В. Борківським, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі № 3. За цим Договором сторони зобов`язуються в строки встановлені в п.1.4 розділу 1, укласти Договір купівлі-продажу квартири (надалі - Основний Договір), відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати у власність (продати) окрему квартиру, яка знаходиться у зазначеному житловому будинку, а позивач зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 п.1.1 Попереднього договору. Відповідно до п.1.4 сторони зобов`язувалися укласти основний договір протягом 2 кварталу 2019 р., але в будь-якому разі не раніше отримання відповідачем правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів. Відповідно до п.1.1 Договору про забезпечення виконання зобов`язань від 22.01.2018 ПК/5/11/1036, для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з вищезазначеним Попереднім Договором, позивач сплачує відповідачу суму грошових коштів, розмір порядок та умови сплати якої встановлюються Розділом 2 Договору. Вказана сума грошових коштів, після її належної сплати за договором зараховується ТОВ «ІСКО» до платежів за Основним договором. Позивачу було видано Акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ «ІСКО» та ОСОБА_1 по договору №ПК/5/11/1036 від 22.01.2018 на суму 292128 грн 00 коп. Із засобів масової інформації йому стало відомо, що будівництво житлового комплексу зупинено, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво. Позивач вважає, що ним у повному обсязі виконано взяті ним зобов`язання за договорами, тому він має повне право вимагати виконання таких зобов`язань від відповідача, у результаті чого він звертається до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши при цьому заву, відповідно до змісту якої вбачається, що останній просить проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до зворотного повідомлення 08.12.2022 відповідачем особисто отримано ухвалу суду та позовні вимоги. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений термін не надано. Відповідач в судове засіданні не з`явився, про порядок та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

10.11.2022 до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 38).

Ухвалою судді від 24.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 40, 41).

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 02.01.2018 між ним та ТОВ «ІСКО» укладено Попередній Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, посвідчений приватним нотаріусом А.В. Борківським, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі № 3.

Відповідно до умов вказаного договору сторони зобов`язуються, в строки встановлені в пункті 1.4. розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири (далі - основний договір), відповідно до якого сторона-1 (в основному договорі - продавець) зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1. пункту 1.4. розділу 1 попереднього договору (далі - об`єкт), яка знаходиться на АДРЕСА_1 , на земельній ділянці під кадастровим номером :75:272:0005, (далі - будинок), а сторона-2 (в основному договорі - покупець) зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору (п. 1.1.).

Сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення основного договору, яке встановлене пунктом 1.1. розділу 1 попереднього договору повинне бути забезпечене.

Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання сторони визначають в окремому договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений договір про забезпечення виконання зобов`язань (далі - договір про забезпечення) сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладенням та нотаріальним посвідченням попереднього договору (п. 1.2).

Відповідно до п. 1.2.1. попередній договір та договір про забезпечення виконання зобов`язань є невід`ємними один від одного, припинення дії, втрата чинності, розірвання одного з цих договорів тягне за собою припинення дії, втрату чинності, розірвання іншого договору.

Також сторони погодили, що плановий строк введення в експлуатацію будинку ІІ (другий) квартал 2019 року (п. 1.3).

Відповідно до п. 1.4 сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом - III (третього) кварталу 2019 р., але в будь-якому разі не раніше отримання стороною-1 правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2. розділу 5 попереднього договору.

Сторони встановили, що основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання стороною-2 відповідного повідомлення від сторони-1, яке надсилається поштою рекомендованим листом або іншим способом, який сторони оберуть за взаємним погодженням.

Відповідно до п. 2.2. попереднього договору сторони погодили, що розмір суми основного договору (вартість/ціна об`єкта), разом з податком на додану вартість, визначається сторонами у момент укладення та нотаріального посвідчення основного договору.

Розрахунки по основному договору здійснюються в день укладення основного договору до моменту його нотаріального посвідчення в наступному порядку: сума грошових коштів (включає в себе податок на додану вартість) в українських гривнях, що має бути сплачена стороною 2 стороні 1 на виконання договору про забезпечення, у розмірі, зазначеному у пункті 2.2. розділу 2 договору про забезпечення, у разі її сплати стороною 2 буде зарахована стороною 1 як оплата 31,7 кв.м. об`єкта.

Різниця між розміром суми основного договору (остаточна вартість/ціна об`єкта) та розміром грошових коштів, сплачених до договору про забезпечення, які будуть зараховані стороною 1 як оплата 31,7 кв.м. об`єкта, сплачується стороною 2 в розмірі, який вираховується шляхом множення неоплачених квадратних метрів об`єкта (остаточна площа об`єкта, визначається згідно пункту 5.4. розділу 5 попереднього договору) на вартість одного квадратного метра, яка за згодою сторін становить 9500 грн 00 коп в т. ч. ПДВ 20% 1 583 грн 33 коп. (п. 2.3., 2.3.1., 2.3.2).

02.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСКО» та позивачем було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань ПК/5/11/1036 відповідно до умов якого розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору, як забезпечення виконання зобов`язання згідно пункту 1.1. розділу 1 договору становить: 292128 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 20% 48687 грн 50 коп. (а.с. 15).

Згідно з Актом звірки взаємних розрахунків між ТОВ «ІСКО» та позивачем по договору № ПК/5/11/1036 від 02.01.2018 сума розрахунку становить 292128 грн 00 коп. (а.с. 19).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до ч. 4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого зве

рнулася особа, так і від характеру його порушення.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ІСКО» про визнання за ним майнового (речового) права на частину об`єкту незавершеного будівництва - квартири.

Частиною 2 ст. 331 ЦК встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень ст. 331 ЦК у системному зв`язку з нормами ст.ст. 177-179, 182 ЦК, ч. 3 ст. 3 закону від 01.07.2004 №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 1 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 18 закону від 16.11.1992 №2780-ХІІ «Про основи містобудування» передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ від 22.09.2004 № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Такий висновок зроблено в Постанові Верховного Суду Українивід 27.05.2015 у справі №6-159цс15.

Таким чином, враховуючи вищевикладене інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію.

Позивачем недоведено факт прийняття спірного об`єкту нерухомості в експлуатацію, не надано доказів того, що позивач звертався до відповідча з претензією щодо невиконання умов Попереднього договору відносно заключення Основного договору.

Суд вважає, що відповідно до вимог ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, позивачем не надано доказів введення об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці під кадастровим номером :75:272:0005 в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Також суд враховує, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі, правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма, правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20.03.2019 у справі № 6-14-39цс-19 та від 27.02.2019 у справі № 6-14-606цс18 у разі невиконання належним чином взятих на себе зобов`язань, а також, відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Така ж позиція у рішенні ВС/КЦС, № 761/17864/16-ц, 13.05.2019.

А також, відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За змістом ст.ст. 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір укладається в формі встановленої для основного договору, а якщо форма не встановлена, то у письмовій формі.

У ч. 2 ст. 635 ЦК України встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Відповідно до ч. 2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

З наданих суду та досліджених у судовому засіданні доказів достовірно встановлено, що 02.01.2018 між ним та ТОВ «ІСКО» укладено Попередній Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, посвідчений приватним нотаріусом А.В. Борківським, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі № 3.

Відповідно до пункту 1.1 договору про забезпечення виконання зобов`язань №ПК/5/11/1036 від 22.01.2018, для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором, укладеним 02.01.2018 між ТОВ «ІСКО» та позивачем, посвідченим Борківським А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі № 3, щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (основний договір) та забезпечення виконання таких зобов`язань сторона 2 сплачує стороні 1 суму грошових коштів, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього договору. Вказана сума грошоваих коштів після її належної сплати стороною 2 за цим договором зараховується стороною 1 до платежів за основним договором.

Відповідно до пункту 7.4 зазначеного попереднього договору сторони свідчать, що попередній договір має силу попереднього договору відповідно до ст. 635 ЦК України.

Надавши оцінку доводам позивача у сукупності з наданими ним доказами, умовами договорів та вимогами матеріального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог , так як положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з преамбулою Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За пунктами 18, 22 ч. 1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Статтею 1-1 Закон України "Про захист прав споживачів" передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Звертаючись до суду з позовом до ТОВ «ІСКО» про визнання майнових (речових) прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Згідно вимог ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до вимог Закону України "Про захист прав споживачів", то відсутні підстави для сплати судового збору.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 41, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України; ст.ст. 317, 319, 321, 328, 331, 626, 627, 635, 656 ЦК України; Закон України "Про захист прав споживачів"; ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 137-141, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іско» про визнання майнових (речових) прав на об`єкт незавершеного будівництва відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана УЛ`ЯНОВСЬКА

Повний текст судового рішення складено 06.02.2023