Справа № 359/1285/22
Провадження № 2/359/342/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Федаш М.М.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 285 000 грн. 00 коп., що є еквівалентом 10 000 доларів США, як відшкодування вартості автомобіля КІА RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, солідарно стягнути з відповідачів.

Вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про паво на спадщину за законом від 08 червня 2021 року, отримав у спадщину від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 наступне майно : автомобіль марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль марки КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортний засіб марки МАЗ 8114. Відповідачі всіляко перешкоджають позивачу в отриманні спадкового майна, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був змушений викликати поліцію та у такий спосіб забрав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 причіп, однак документи на нього відповідачі так і не віддали.

Автомобіль марки КІА RIO відповідачі також не віддають позивачу і під час їх виселення з будинку АДРЕСА_1 зазначили, що їм невідомо де він. Через це позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів і за фактом угону вказаного автомобіля 05 травня 2020 року заведено кримінальне провадження, внесене до ЄРДС за № 0001018. Слідчий, на звернення позивача, надав відповідь, за змістом якої автомобіль марки КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 , з 2019 року перебуває в тимчасовому користуванні ОСОБА_2 , а власником даного транспортного, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, є ОСОБА_1 ..

Позивач також зазначив, що останні рази покійний батько їздив на даному автомобілі 11 травня 2019 року на дачу, 12 травня 2019 року їздив на ньому на базар та після повернення до будинку АДРЕСА_1 , загнав автомобіль в гараж за адресою : АДРЕСА_2 . 13 травня 2019 року батька позивача через погане самопочуття забрала карета швидкої допомоги та він був госпіталізований до моменту смерті, а саме 14 травня 2019 року.

ОСОБА_1 вважає, що автомобіль марки КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуває в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки під час примусового відібрання автомобіля ВАЗ, працівники патрульної поліції запитували у ОСОБА_3 про місцезнаходження автомобіля марки КІА RIO, на що відповідач рекомендував запитати у його мами ОСОБА_2 ..

Позивач вважає, що даним автомобілем користуються відповідачі, оскільки у соціальних мережах зі сторінки ОСОБА_3 він знайшов фото, які підтверджують поїздки останнього саме на спірному автомобілі із друзями на море, до м. Києва та по м. Бориспіль.

Однак, зважаючи на те, що автомобіль добровільно відповідачі віддавати йому не хочуть, автомобіль зношується та втрачає світ товарний вигляд, який за життя батька був ідеальним, ОСОБА_1 вирішив залишити цей транспортний засіб відповідачам та стягнути з них солідарно на власну користь 10 000 доларів США. Вартість автомобіля КІА RIO визначено позивачем шляхом мониторингу подібних автомобілів в інтернет мережі.

Ухвалою суду від 16 травня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

21 червня 2022 року відповідачі, через свого представника адвоката Федаш М.М., подали до суду відзив, яким позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та просили відмовити у задоволенні з наступних підстав. Позивач не надав жодних належних і допустимих доказів на обгрунтування : 1) визначення вартості спірного автомобіля в розмірі 10 000 доларів США,2) перебування автомобіля КІА RIO в користуванні відповідачів, 3) не конкретизовано у кого саме, ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 , воно знаходиться. Приєднані до позовної заяви фотознімки представник відповідачів вважає неналежними доказами, оскільки зображення на них, на думку адвоката Федаш М.М., не підтверджують доводів ОСОБА_1 щодо знаходження автомобіля у відповідачів та його використовування ними ж. Також представник відповідачів зазначив, що цим же судом розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та зміну черговості в прийнятті спадщини.

28 червня 2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому підтримав позовні вимоги та обгрунтування до нього. Також зазначив, що право на спадщину за законом отримав з 08 квітня 2021 року і лише 12 червня 2021 року, за допомоги працівників поліції, зміг потрапити на територію домоволодіння. Спірний автомобіль було вигнано з гаражу і там він більше не знаходиться. Відповідачі, використовуючи зв`язки своєї родини, намагаються заволодіти майном, яке належало його батьку. Крім того, звернув увагу суду на те, що маючи документи на даний автомобіль та не знаючи де він, за словами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони навіть не звернулись до поліції із заявою про його викрадення.

Ухвалою суду від 21 липня 2022 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні з викликом і повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі з урахуванням доказів, приєднаних до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Федаш М.М. заперечили проти позову та просили відмовити в його задоволенні. ОСОБА_2 повідомила, що не знає про місцезнаходження автомобіля КІА RIO та не користується ним. З заявою до право-охоронних органів про угон автомобіля не зверталась, оскільки не є його власником.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивіль-ного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянув-ши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 .. Наведене, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, оскільки визнається сторонами і у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами.

За життя, ОСОБА_4 на праві приватної власності, зокрема, але не виключно, належав автомобіль марки КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 . Наведене підтверджує-ться свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та листом Головного сервісного центру МВС від 12 січня 2022 року за № 31/10-Б-Н.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер. Наведене підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданого 17 травня 2019 року Бориспільським міськрайонним віділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлін-ня юстиції у Київській області.

29 травня 2019 року до майна померлого заведено спадкову справу № 173/2019. Наведене підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, сформованого цього ж дня за № 56331422.

08 червня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого позивач отримав у спадщину від померлого батька ОСОБА_4 наступне майно : автомобіль марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль марки КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортний засіб марки МАЗ 8114.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У статті 328 ЦК України вказано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про - визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

З огляду на те, що згідно вимог ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

У силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У частині 5 ст. 1268 ЦК України вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відтак, ОСОБА_1 в порядку спадкування набув у власність, в тому числі, спірний автомобіль. Проте, перереєструвати його на власне ім`я не має можливості через наступні обставини.

Згідно висновку начальника сектору Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 12 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про ненадання йому ОСОБА_2 документів на майно покійного батька.

В ході перевірки даного звернення встановлено, що ОСОБА_2 була співмешканкою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовжує проживати в будинку померлого, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 . У своїх пояснен-нях ОСОБА_2 вказала, що документи на майно ОСОБА_4 дійсно знаходяться у неї, але їх вона не віддає ОСОБА_1 , оскільки теж є спадкоємцем та ці документи має надати до суду.

Суд звертає увагу, що даним висновком не підтверджено знаходження спірного автомобіля КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 у відповідачки чи її сина та не вказано, що вони користуються ним, лише підтверджено факт наявності у ОСОБА_2 документів щодо майна померлого ОСОБА_4 ..

Крім того, листом № 12906/109/1200/08 від 09 липня 2021 року слідчий Слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції В. Полковніков повідомив ОСОБА_5 про те, що в управлінні поліції перебуває кримінальне провадження № 0001018 відкрите 05 травня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що з 2019 року тимчасовим користувачем автомобіля КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_6 , а згідно свідоцтва про право на спадщину власником є ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, що відповідь слідчим надано на звернення покійного ОСОБА_4 та в листі мова йде щодо ОСОБА_6 , а не щодо ОСОБА_2 . Наведене суд вважає описками слідчого, оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і про наявність іншого спадкоємця, як то ОСОБА_7 , щодо майна померлого, сторони суд не повідомили.

Відтак, згідно наведеної інформації у вказаному листі, з 2019 року по дату надання даної відповіді, тобто 09 липня 2021 року, користувачем автомобіля КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 була ОСОБА_2 . Щодо ОСОБА_3 , слідчим жодна інформація про утримання чи тимчасове використання відповідачем спірним автомобілем не зазначено.

Разом з тим, жодних доказів утримування даного майна та користування ним ОСОБА_2 в період з липня 2021 року і до дати звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом (15 лютого 2022 року) позивачем, всупереч вимог ст. 76 - 81 ЦПК України, до суду не надано.

В судовому засіданні від 17 лютого 2023 року ОСОБА_2 повідомила суду, що не знає про місцезнаходження автомобіля КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 . Про зникнення чи викрадення даного транспортного засобу до правоохоронних органів не повідомляла, оскільки не є його власником.

Допитаний, як свідок, в судовому засіданні від 17 листопада 2022 року під час розгляду цивільної справи за № 359/4954/21 ОСОБА_3 повідомив суду, що не знає про місцезнаходження автомобіля КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Наведене підтверджується отриманою у встановленому законом порядку копією технічного запису судового засідання від 17 листопада 2022 року зі справи № 359/4954/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Бориспільська міська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції Київської області про встановлення факту проживан-ня однією сімєю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на автомобіль.

В свою чергу, суд критично ставиться до відеозапису розмови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що збережено на DVD-R диску та приєднаного до матеріалів справи (а.с. 32 в файлику) і вважає його недопустимим доказом, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Електронними доказами, згідно ч. 1 ст. 100 ЦПК України, є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мульти-медійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, стаття 31 Конституції України гарантує кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть встановлюватися лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформа-цію неможливо.

В цьому аспекті також враховано практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях встановлював наявність порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі по тексту - Конвенція), коли у процесі одержання, збирання доказів обмежувалися права і свободи гарантовані Конвенцією, зокрема ст. 6 «Право на справедливий суд», ст. 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме : на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції), тощо.

Позивач не надав до суду доказів того, що опонент на ім`я ОСОБА_8 під час розмови з ОСОБА_1 на вулиці біля паркану приватного будинку № 4, був повідомленим про початок відеозапису та, відповідно, відсутні докази отримання такої згоди від співрозмовника. Наведене, в свою чергу, свідчить про порушення приватного життя опонента.

Крім вищенаведеного обгрунтування, DVD-R диск з відеозаписом розмови, суд оцінює також критично ще й тому, що неможливо встановити в який саме час, день, місяць і рік їх зафіксовано, на який пристрій, чи не відбувались змінення, накладання, фальсифікація здійсненого відеозапису в подальшому.

Твердження ж опонента під час розмови з позивачем на відеозаписі про те, що автомобіль КІА RIO в наявності і знаходиться в іншому гаражі, не доводять факт його наявності і користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент звернення до суду з позовом, оскільки, як вже зазначено вище, суд не вбачає за можливе встановити час, день, місяць і рік фіксації цієї бесіди.

Суд також критично ставиться до приєднаних до матеріалів справи доказів у виді фотознімків (а.с. 26-30), оскільки за їх змістом неможливо встановити який саме автомобіль зображено на них, ким він використовується чи під чиїм керуванням перебуває, в який день, місяць і рік їх зафіксовано.

Крім того, незрозуміло з яких саме соціальних мереж здійснено фотофіксацію чи скріншоти цих зображень, не надано доказів розміщення цих світлин відповідачами у справі у інтернет мережі чи належності будь - кому з них сторінок, з яких їх надав до суду ОСОБА_1 ..

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Щодо визначення позивачем розміру грошових коштів, які як компенсацію вартості автомобіля КІА RIO, він просить стягнути на власну користь з відповідачів, суд зазначає наступне.

В обгрунтування даного розміру, а саме 10 000 доларів США, ОСОБА_1 не надав до суду жодного доказу, як то звіт про оцінку майна, висновок експерта. Своїм правом щодо заявлення перед судом клопотання про призначення у справі відповідної експертизи чи про виклик і допит в якості свідків певних осіб, також не скористався.

Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засоба-ми доказування.

Відтак, грошова компенсація вартості спірного автомобіля, визначена позивачем, є лише його припущеннями, не підтвердженими жодними належними і допустимими доказами.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи наведене, суд приходить висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право на звернення до суду з позовом про витребування свого майно (автомобіля) від особи, яка незаконного, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 2850 грн. 00 коп. Наведене підтверджується квитанцією ID 9961-7389-3347-3118 від 13 лютого 2022 року.

За змістом вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на дані вимоги законодавства та відмову у задоволенні позову, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. 10-13, 76-81, 133, 141, 258-260, 263, 353-354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 лютого 2023 року.

Суддя Л.В. Яковлєва