Справа № 144/1842/21
Провадження № 2/144/48/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2023 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Германа О.С.,

секретаря Пігулі А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Човганюк А.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката - Клінчікова С.О.,

третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

під час відкритого судового засідання в залі суду в смт. Теплик у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, в позовній заяві вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_6 , яка була зареєстрована та проживала на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , на час смерті ОСОБА_6 з нею ніхто не проживав, після її смерті до кола спадкоємців увійшла мати позивача ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до спадкового майна, якої належить житловий будинок в АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) розміром 2. 79 умовних га із земель Мишарівського КСП, належне спадкодавиці у відповідності до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0170735 виданого 08.07.1997 року, в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_6 спадщину фактично прийняла її дочка ОСОБА_7 , яка після смерті матері користувалась речами домашнього вжитку, доглядала за житловим будинком, обробляла присадибну земельну ділянку, мала на руках свідоцтво про смерть ОСОБА_6 . Спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_7 прийняв позивач, її син. В ході оформлення документів для звернення до суду із вимогами про встановлення факту прийняття спадщини матір`ю позивача, ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_6 , були виявленні розбіжності в написанні імені матері позивача, а саме у відповідності актового запису про народження №8 від 13.04.1953 року, ім`я матері зазначено як « ОСОБА_8 », в графі батько значиться « ОСОБА_9 » в графі мати значиться « ОСОБА_6 », згідно витягу з погосподарських книг за періоди з 1953 року по 1969 рік, до членів домогосподарства ОСОБА_9 належать, дружина ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_10 , згідно витягу з погосподарської книги за періоди з 1970 року по 1973 рік дочкою ОСОБА_9 вже значиться ОСОБА_7 , зазначенні розбіжності виникли у зв`язку з допущеною помилкою при внесенні імені матері позивача в паспорт та в подальшому в актовий запис про смерть. Влітку 2021 зі слів односельчанки ОСОБА_11 позивачу стало відомо про те що спадщину після смерті баби ОСОБА_1 у 2016 році оформила відповідач ОСОБА_2 , з метою отримання інформації позивач звернувся до поліції, там йому підтвердили, що у відповідності до заповіту складеного 01.03.1996 року, зареєстрованого в книзі реєстрації нотаріальних дій №15 та посвідченого секретарем Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області ОСОБА_3 спадщина на земельну частку (пай) право на яку належало бабі позивача ОСОБА_6 переоформлено на ОСОБА_2 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2016 року, зареєстровано в реєстрі №2269, спадкова справа №362/2016.

Відповідач ОСОБА_2 скористалася свої правом та подала до суду відзив, відповідно до якого просить в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити в повному обсязі, зважаючи на ті обставини, що : відсутня правоздатність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв`язку з іх смертю, позивач до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за спадковою трансмісією перед зверненням до суду, в позовні заяві ОСОБА_1 не зазначає жодного факту про порушення його прав, та не ставить вимог про захист будь-яких його прав та інтересів та позивачем не наданого жодного доказу того факту, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 є одна і та ж людина. ОСОБА_2 також подала до суду заяву про застосування строків позовної давності на вимогу про визнання заповіту від 91.03.1996, складеним на її ім`я, недійсним, та як наслідок, в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовільнити.

Представника позивача ОСОБА_12 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила що позивач прийняв спадщину з 3-х місячний строк, шляхом вступу в її управління, ОСОБА_7 , мати позивача, є дочкою ОСОБА_6 , записи її імені «Їлина» у актовому записі про народження є помилковими, це є одна і таж людина. Заповіт складений від ОСОБА_6 на ОСОБА_2 є недійсним, позивач дізнався про існування заповіту влітку 2021 року.

Представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 , в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, підтримав позицію відповідача викладену у відзиві поданому до суду, пояснив що позивачем не доведено факт родинних відносин зі спадкодавицею, вказав, що позивачем пропущено строк прийняття спадщини та звернення до суду.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в 2013 році за дорученням ОСОБА_7 зверталась до земельного відділу з вимогу про надання державного акту на належну ОСОБА_7 земельну ділянку, однак їй повідомили, що він ще не виготовлений, згодом як стало відомо його забрала ОСОБА_2 . Пояснила, що ОСОБА_2 проживала по АДРЕСА_2 та ніколи не проживала по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 . Вказала, що померла ОСОБА_7 , була записана при народженні, як « ОСОБА_8 », але це одна і та ж особа.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, з 1994 по 2015 рік працювала секретарем Маломочулькьої сільської ради, знала ОСОБА_6 , її дочку звали ОСОБА_7 , одак на неї казали і « ОСОБА_8 », та це є одна і таж особа, заповіту на ОСОБА_2 від ОСОБА_6 не посвідчувала і його не було в підшивці заповітів по Маломочульській сільській раді Теплицького району, тому його взагалі не існувало, родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відсутні, вони ніколи разом не проживали, довідку про те що вони разом проживали не видавали. Використовувала та доглядала за майном ОСОБА_6 її дочка ОСОБА_7 , яка фактично прийняла спадщину після її смерті.

Представник третьої особи, Теплицької селищної ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, позивач є племінником її чоловіка, померла ОСОБА_6 є бабуся позивача, мати позивача ОСОБА_7 доглядала за нею, на час смерті ОСОБА_6 проживала одна, на її дочку ОСОБА_7 казали « ОСОБА_8 », але це одна і таж особа. ОСОБА_2 ніколи не проживала по АДРЕСА_1 , не спілкувалась та не підтримувала добрих відносин з ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що працювала бухгалтером в колгоспі, вказала що ОСОБА_6 є бабусею позивача, ОСОБА_2 ніколи не проживала з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 є одною і тієюж особою, вона доглядала за матір`ю ОСОБА_6 , після смерті ОСОБА_6 її дочка ОСОБА_7 догляда за будинком, городом. ОСОБА_2 вона ніколи не бачила у домогосподарстві ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що тривалий час працював сільським головою в с. Мала Мочулка Теплицького району ОСОБА_6 не знав, був знайомий з ОСОБА_7 . Довідку ОСОБА_2 про склад сім`ї не видавав, ОСОБА_2 не знав та не бачив.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що працює старостою с. Мишарівка м. Мала Мочулка, вказав дійсно видав та підписував довідку №753 від 07.12.2021 відповідно до якої ОСОБА_7 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , заповіт відповідно до якого ОСОБА_6 заповіла своє майно ОСОБА_2 у сільській раді відсутній.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому позивач, має право, гарантоване Конституцією України та іншими нормативними актами,на звернення до суду із відповідною позовною заявою за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав та законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Мала Мочулка Теплицького району Вінницької області, померла ОСОБА_6 . Згідно довідки виданої виконкомом Маломочульської сільської ради Теплицького району №646 від 09.01.2013 року ОСОБА_7 є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_6 . Відповідно до довідки виданої старостою АДРЕСА_3 від 07.12.2021 ОСОБА_7 , фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 в шестимісячний строк з дня її смерті, доглядала за житловим будинком, обробляла земельну ділянку. Відповідно до витягу з погосподарської книги №1 за 1953-1955, 1955-1957, 1958-1960, 1961-1963, 1964-1966, 1967-1969 до членів домогосподарства за особовим рахунком № НОМЕР_1 головою двору якого є ОСОБА_9 , входять: дружина - ОСОБА_6 , дочка- ОСОБА_10 та син ОСОБА_7 , відповідно до витягу з погосподарської книги за 1970-1973, дочка значиться як ОСОБА_7 , тобто це є одна і таж особа. Відповідно до актового запису про смерть №11 від 23 травня 2014 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є її син, позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 01.07.1992.

Відповідно до заповіту від 01.03.1996, посвідченому секретарем виконавчого комітету Маломочульської сільської ради Теплицького району, Левадською Т.В., зареєстрованому в реєстрі №15, ОСОБА_6 розпорядилась, що випадок її смерті все майно , де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідає, ОСОБА_2

ОСОБА_2 звернувся 23 листопада 2016 року до державного нотаріуса Теплицької державної нотаріальної контори Лужанської Т.В. із заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з права на земельну ділянку площею 2,79 в умовних кадастрових гектарів, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0170735, яка перебуває у колективній власності КСП «Мишарівське» належного спадкодавцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ОСОБА_2 надала заповіт від 01.03.1996 зареєстрованого в реєстрі № 15, відповідно до якого ОСОБА_6 , проживаюча в с. Мала Мочулка Теплицького району Вінницької області заповідає ОСОБА_2 все своє майно і все те, що належить їй за законом.

У результаті дій ОСОБА_2 , 23.11.2016 державним нотаріусом Теплицького державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., видано останній свідоцтво про право на спадщину за заповітом (спадкова справа 362/2016), відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із права на земельну частку (пай) 2,79 в умовних кадастрових гектарів без визначення частки в натурі, розташованої на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області колишнє КСП «Мишарівське», належного спадкодавцю згідно сертифікату на право на земельну частку (пай).

Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено судову технічну експертизу документів від 29.05.2020 № 162 та встановлено, що зображення відбитку печатки «Маломочульської сільської ради народних депутатів» у заповіті ОСОБА_6 від 01.03.1996, на 3 аркуші у спадковій справі №362/2016 на майно померлої ОСОБА_6 , яка розпочата та закрита 23.11.2016, нанесений безконтактним способом за допомогою друкуючого пристрою з струменевим способом формування зображень.

Отже відповідачу ОСОБА_2 , земельна ділянка у власність площею 2,79 в умовних кадастрових гектарів без визначення частки в натурі, розташованої на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області колишнє КСП «Мишарівське» у встановленому законом порядком не передавалась, оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за номером 2269 та видане 21.11.2016 державним нотаріусом Теплицького державної нотаріальної контори Лужанською Т.В. видане на підставі підробленого заповіту.

Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що права позивача порушені, тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Факт родинних відносин заявнику необхідно встановити для того, щоб реалізувати свої спадкові права. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963р, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Згідно ст. 1301 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України РСР, у разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК України РСР.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювався строк для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що і є часом відкриття спадщини, отже з цього часу почався шестимісячний строк на прийняття спадщини, який закінчився до вступу нового ЦК України в дію з 01.01.2004, тому щодо правовідносин успадкування земельної частки паю, яка належала померлій ОСОБА_6 , повинні бути застосовані норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за № 2269 (спадкова справа 362/2016), відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із права на земельну частку (пай) площею 2, 79 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі, розташована на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, по колишньому КСП «Мишарівське», належного спадкодавцю ОСОБА_6 , видане 23.11.2016 державним нотаріусом Теплицького державної нотаріальної контори на підставі підробленого заповіту, тобто видане особі, яка не має права на спадкування, а тому суд вважає, що воно має бути визнане недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно зі ст. 18 зазначеного Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно - правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.

Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту(у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Згідно ст. 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.4 ст.49 Закону України "Про нотаріат", на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є наявність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. В протилежному випадку дії нотаріуса можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку.

Крім того, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач влітку 2021 року дізнався про існування заповіту складеного його бабусею ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_2 , та звернувся до суду у грудні 2021 року, тому суд вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися виключно у випадках, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, та за умови відмови нотаріусом у вчиненні відповідної нотаріальної дії, а саме у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт родинних відносин, факт прийняття спадщини позивачем, свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часку(пай) 10.07.1997 за № 231, видане на ім`я ОСОБА_2 ), видане на підставі підробленого заповіту, має бути визнане недійсним, тому і запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_3 , є похідним і має бути скасований.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_7 в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла спадщину.

Встановити факт родинних відносин , а саме що спадкодавець ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною матір`ю ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати заповіт складений на ім`я ОСОБА_2 від імені ОСОБА_6 від 01.03.1996 року, зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій №15 та посвідчений секретарем Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області Левадською Тамарою Василівною недійсним.

Визнати, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, від 23.10.2016 (зареєстровано в реєстрі № 2269) на право власності на земельну частку(пай) площею 2,79 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі, розташованої на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, по колишньому КСП «Мишарівське», згідно сертифікату на право на земельну частку(пай) серія ВН № 0170735, виданого Теплицькою районною державною адміністрацією Вінницької області 08.07.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часку(пай) 10.07.1997 за № 231, видане на ім`я ОСОБА_2 недійсним.

Скасувати запис про право власності №18298040 в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2.6603 га, кадастровий номер :01:000:0176 призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору, в сумі 2727 (дві тисячі сімсот двадцять сім)грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 24.02.2023.

Суддя