Справа № 504/1301/21
провадження № 2/504/469/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Доброва П.В.,

за участю секретаря судових засідань Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з боку позивача: Виконавчий комітет Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з боку позивача: Виконавчого комітету Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання осіб такими, які втратили право користування житловою площею, в якій зазначив, що відповідачі по справі зареєстровані в будинку, але фактично не проживають в ньому більше 10 років та ніяких особистих речей там не мають. Комунальні послуги відповідачі не сплачують. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили.

За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно довідки про склад сім`ї Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 18.08.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані з 22.06.2006 року: ОСОБА_1 1974 року народження, ОСОБА_2 1976 року народження, ОСОБА_3 2003 року народження.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №2-1539/2010 від 06 вересня 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб було розірвано. Неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю.

Згідно актів про не проживання осіб за місцем реєстрації від 10.04.2021 року, 27.09.2021 року, складених за підтвердженням голови ОСББ «Калина-07», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_2 , з 2010 року.

Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження).

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає.

При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Суд застосовує до даних правовідносин правила ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Зокрема, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відсутність відповідача строком понад шість місяців підтверджена актом про не проживання, в якому зазначено, що відповідачі не проживають у вищевказаному житловому будинку з більше 10 років..

За змістом ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Підставою для зняття особи з реєстраційного обліку є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Суд захищає порушене право позивача шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням.

За загальним правилом ЦПКУ суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідачів в житловому будинку доведено належними і допустимими доказами, що не спростовуються відповідачами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 2 ст. 15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в задоволенні позову - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом був укладений договір про надання правової допомоги від 24.03.2021 року, однак будь які інші документи, підтверджуючи витрат на правничу допомогу не надані.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з боку позивача: Виконавчого комітету Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН: НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН: НОМЕР_2 ) такою, що втратила право користування квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Встановити порядок виконання рішення суду, за яким рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН: НОМЕР_2 ) з реєстраційного обліку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров