Провадження № 2/686/570/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.,

за участі секретаря Перун А.М.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння земельної ділянки та скасування її державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0593 площею 0,0012 га за адресою АДРЕСА_1 та скасування її державної реєстрації з одночасним припинення права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

За висновком експерта ОСОБА_5 №878/021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0592 площею0,0085 га, що розташована по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 , накладається на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 та на якій розташовані 6/25 частин житлового будинку та господарські споруди і будівлі, що належать ОСОБА_3 та розташовані по АДРЕСА_1 , площа накладення становить 0,0007 га(7 кв.м.)

Також експертом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0593 площею 0,0012 га, що розтащована по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 , повністю накладається на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 та на якій розташовано 6/25 частин житлового будинку та господарські будівлі та споруди, що належать ОСОБА_3 . При цьому 5 кв.м. площі ділянки знаходиться під господарською будівлею хлівом «Б», яка входить до складу 6/25 частки житлового будинку, що належить ОСОБА_3 та перебуває у його фактичному користуванні.

Земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0593 площею 0,0012 га, що розташована по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 , була незаконно сформована на частині земельної ділянки позивача та незаконно передана у приватну власність та придбана 2019 року ОСОБА_4 . Державна реєстрація такої земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у державному земельному кадастрі підлягає скасуванню з одночасним припиненням права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

Виходячи з того, що право власності позивача на будівлі і споруди, на які накладається земельна ділянка відповідача, виникло раніше ніж було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки за відповідачкою, тому Державний кадстровий реєстратор зобов`язаний був перевірити наведену обставину і не мав права вносити до Державного земельного кадастру відомості про вказану земельну ділянку відповідача.

Вищевказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та наполягав на його задоволені. Відповідач подав письмовий відзив на позов, в якому заперечив позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні зауважив, що позивач не є суб`єктом права на землю, оскільки земельна ділянка, на яку він претендує не сформована як об`єкт цивільних прав. Зазначив, що його довірителька має право розраховувати на належне виконання обов`язків органами публічної влади, дотримання принципу «належного урядування». У відповідача при набутті права власності на спірну земельну ділянку була відсутня інформація про будівлі, що розміщені на ній.Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як скасування державної реєстрації права власності щодо земельної ділянки є неналежним. ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Позивач не реалізував своє право на приватизацію належної землі, тому звернення з даним позовом є передчасним. Представник відповідача просив відмовити у задоволені позову.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер:4-2372, виданий 26.05.1995 року, видавник ОСОБА_7 , державний нотаріус Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, зареєстровано 6/25 частки будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 . Частка в будинковолодінні за адресою успадкована позивачем після смерті ОСОБА_8 та складається із 6/25 частин жилого будинку із відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 в будинку під номером вісімнадцять, розташованого на земельній ділянці.На цій земельній ділянці розташовано: шлакобетонний жилий будинок А-І, розміром жилої площі 64,6 кв.м., хліва «Б», «В», цегляний погріб «Г», глиновальні хліви «Д», «Ж», деревяна огорожа, що належала померлому на підставі рішення Хмельницького міськнарсуду від 03.02.1971 року, зареєстрованого у Хмельницькому БТІ під номером 5887.

Позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

На дату розгляду справи судом, позивач звернувся до Хмельницької міської ради з заявою про передачу у приватну власність або у користування земельної ділянки, її частини по АДРЕСА_1 . Результат розгляду заяви відсутній. Суду не представлено відомостей про реалізацію позивачем права на безоплатну приватизацію земельної ділянки під належною нерухомістю та для її обслуговування за адресою АДРЕСА_1 . Частка позивача 6/25 у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 не виділена в натурі.

Земельна ділянка під домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 , в т .ч. і під належним позивачу, знаходиться у віданні Хмельницької міської ради.

За висновком експерта ОСОБА_5 №878/021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0593 площею 0,0012 га, що розтащована по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 , накладається на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 та на якій розташовано 6/25 частин житлового будинку та господарські будівлі та споруди, що належать ОСОБА_3 . При цьому 5 кв.м. площі ділянки знаходиться під господарською будівлею хлівом «Б», яка входить до складу 6/25 частки житлового будинку, що належить ОСОБА_3 та перебуває у його фактичному користуванні.

Висновок експерта для суду немає заздалегідь встановленої сили та оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими ст.89 цього Кодексу(ст.110 ЦПК).

ОСОБА_4 придбала земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0593 площею 0,0012 га, що розтащована по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу 29.10.2019 року. Недобросовісність дій відповідача при придбанні спірної земельної ділянки не доведені.

Земельна ділянка утворилась в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:001.

Продавцем за договором стверджується, що продана земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, судового спору немає,обмеження щодо використання за цільовим призначенням(застава, оренда, сервітути, тощо) не встановлені, правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором(п.3.3. договору).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому кредитор вправі обрати спосіб захисту, що наданий йому законом, на власний розсуд.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захистусвого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Частиною другою, пунктами «б», «г» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав і визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків передбачених цим Кодексом та іншими законами України(ч.1.ст.153 ЗК).

За змістом частини першої статті 374 ЦК України та статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

У частині першій статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною першою, другою статті 116 ЗК Українигромадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (п.89 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (частина четверта статті 116 ЗК України).

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року суд акцентував увагу на Рішенні Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії»), виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючі визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, відповідач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції з прав людини.

У вказаному рішення Європейського суду з прав людини зазначено, що наявність порушень з боку органів публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втрачання у право заявника на мирне володіння майном та відповідно відбулося порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Верховний суд вказав, що громадянин України, який у межах, наданих законодавством України набув право на земельну ділянку, не може нести негативних наслідків у зв`язку з порушенням процедури прийняття рішення органами влади чи місцевого самоврядування, які, презюмується, діють у межах правового поля (ухвала ВС від 01.11.2017 у справі №369/2703/16-ц).

Позивачем не доведено, а судом не встановлено, порушення вимог закону при набуті у власність спірної земельної ділянки відповідачем по справі, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позову та позбавлення відповідача права власності на земельну ділянку.

Суду не доведено порушення відповідачем права позивача на земельну ділянку під належним домоволодінням, враховуючи не виділяння частки в натурі, відсутність відмови органу місцевого самоврядування у приватизації земельної ділянки під належною нерухомістю.

Крім того, вимоги позову про скасування реєстрації земельної ділянки не можуть бути задоволені, як такі, що не відповідають способам захисту встановленим законом, оскільки державній реєстрації підлягають не земельні ділянки, а право на них. (Постанова ВС від 31.10.2019 року, справа №514/487/16-ц).

Керуючись ст. ст. 19, 42,43,48, 51, 81, 82,141, 263, 354 ЦПК , ст. ст.15,16, ЦК України, ст.ст.116,121,126,152,155,158 ЗК України суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0593 площею 0,0012 га за адресою АДРЕСА_1 та скасування її державної реєстрації з одночасним припинення права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 2 березня 2023 року.

Суддя З.А.Чевилюк