У Х В А Л А

21.02.2023 Справа №607/7421/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря с/з Медвідь О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності.

В обґрунтування заяви посилається на те, що її фінансові можливості не дозволяють виконати рішення суду, оскільки її доходи є мінімальними, а також, на її утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак, просить розстрочити виконання рішення суду строком на три роки, шляхом щомісячного платежу в розмірі 1 682,29 грн.

Представник відповідача позивача у судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи без її участі, заяву про розстрочення виконання судового рішення підтримує.

Представник позивача відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав письмові заперечення, в яких зазначив, що в обґрунтування поданої заяви заявником зазначено, що фінансові можливості ОСОБА_1 не дозволяють їй виконати рішення суду одномоментно, оскільки її доходи є мінімальними. Інших обставин та доказів, які б перешкоджали ОСОБА_1 виконати рішення суду, заявником не подається. Вважає, що доводи заявника щодо розстрочення виконання рішення суду є безпідставними і необґрунтованими з наступних підстав. Так, під час розгляду даної справи у суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 вже тривалий період часу живе на доходи які отримує від здійснення діяльності пов`язаної з обміном валюти, яку вона здійснює на території ринку міста Тернополя. Окрім цього, у власності ОСОБА_1 є наявним нерухоме та рухоме майно, що дає змогу заявниці погасити стягнуту рішенням суду незначну суму без зайвого відтермінування. Так, у власності заявниці ОСОБА_1 окрім 1/2 частки в автомобілі КІА Sportage, 2016 року випуску, перебуває 2/3 частки в трьохкімнатній квартирі по АДРЕСА_1 , загальна вартість якої станом на 28.12.2021 становила 1 448 436 грн. Наведені факти свідчать про наявність у заявника ОСОБА_1 достатніх фінансових ресурсів для того щоб виконати рішення суду шляхом сплати незначної суми коштів 60 562,5 грн в користь ОСОБА_2 . З врахуванням вказаного, просить відмовити заявнику ОСОБА_1 у розстрочені виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року у цивільній справі № 607/7421/21.

Перевіривши та дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2022 ухвалено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/8 частку у праві спільної часткової власності на автомобіль КІА Sportage, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 у розмірі 60 562,5 грн. (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні 50 копійок). Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/8 частку у праві спільної часткової власності на автомобіль КІА Sportage, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок). Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04.01.2023 у справі № 607/7421/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності, вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, відстрочення виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при розгляді заяв щодо розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому, які як і наявність виключних обставин для відтермінування має довести боржник.

При цьому, надання розстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 звернулася в суд із заявою про розстрочення виконання судового рішення, покликаючись на те, що фінансові можливості відповідача не дозволяють виконати рішення суду, оскільки її доходи є мінімальними, а також, що на її утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд не погоджується з такими аргументами та вважає, що обставини, на які посилається сторона відповідача, не можна розцінювати як такі, що є особливими або винятковими, та у відповідності до приписів статті 435 ЦПК України, унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Конституційний Суд України вважає, що зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень полягає у відстроченні виконання судового рішення на певний строк, має відповідати принципу верховенства права та здійснюватися у випадках і на підставі, визначених законом.

Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України „Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 2 червня 2016 року № 1401VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконані провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Системний аналіз правових норм свідчить про те, що при вирішенні заяви про розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

В даному ж випадку, заявником не наведено доводів та не надано конкретних доказів наявності в її сім`ї виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочення виконання судового рішення.

Суд зазначає, що за рішенням суду з відповідача стягнуто кошти, як грошову компенсацію, вартості 1/8 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль КІА Sportage, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 у розмірі 60 562,50 грн, що свідчить про набуття відповідачем права на 1/8 частин вказаного автомобіля.

Будь-якими належними, достатніми та достовірними доказами відповідач не довела наявності у неї такого матеріального стану, що об`єктивно вказує на неможливість чи ускладнення виконання рішення суду.

При цьому, суд зазначає, що матеріальний стан не оцінюється виключно поточними доходами чи витратами, адже до характеристики матеріального стану належать також наявність у відповідача на праві власності нерухомого та рухомого майна за рахунок якого можна виконати рішення суду, банківських заощаджень тощо.

Поряд із цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є співвласником квартири по АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, вивчивши наведені в обґрунтування заяви про розстрочення виконання судового рішення доводи заявника, які не підкріплені жодними належними та допустимими доказами та не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим, суд дійшов до висновку про недоведеність заявником належними та допустимими доказами підстав для розстрочення виконання рішення суду, а тому, заява ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 267, 354, 435 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Ухвала суду складена та підписана 21 лютого 2023 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко