справа № 369/1558/22 головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/693/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона у березні 2020 року звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 321 від 30.10.2019 року «Про затвердження відкоригованих тарифів для Комунального підприємства «Борщагівка» на житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_19, АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 та АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_17 ».

Київський окружний адміністративний суд позов ОСОБА_1 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області задовольнив, та визнав протиправним і скасував рішення Виконавчого комітету № 321 від 30.10.2019 р.

Отже рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року набрало чинності, за таких обставин у Позивача ( ОСОБА_1 ) виникло цивільне право на відшкодування немайнової моральної шкоди, про що стверджується Постановою Шостого апеляційного адміністративно суду від 02.08.2021 р. у справі № 320/7739/20.

Факти правопорушень, вчинених Відповідачем, встановлені судами у справі №320/7739/20, внаслідок чого суди скасували рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради №321 від 30.10.2019 р., які полягають в наступному:

По перше: Відповідач, неправомірно, датою 30.10.2019 р. об`єднав дві різні послуги, зокрема, житлову послугу - з управління багатоквартирними будинками та комунальну послугу - поводженнями з побутовими відходами та затвердив одною послугою: утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, тим самим порушив ч.1 та ч.2 статті 5 Закону України №2189-У111 від 09.11.2017 року, яка відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-У111 набрала чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 травня 2019 р., крім статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 ( в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком діяла із 01 травня 2019 р.).

По друге: Відповідач не визначив особу для укладання договорів із споживачами, та не визначив правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, так як, одиницею виміру обсягу наданих послуг за житлову площу має бути: кілограм, тонна, кубічний метр, а не за квадратний метр на всю житлову площу з балконами, як того вимагає п.п. 1, 2, 3, 6, 9 ч. 3 статті 4 та ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 2189-У111.

У разі, якщо одна особа проживає у квартирі, а із аналогічною площею квартири проживає троє і більше осіб, або квартиранти, при цьому сплачувати однакову вартість послуг за квадратні метри житлової площі, є несправедливо.

По третє: Так, скасоване Київським окружним адміністративним судом рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської рішення за № 321 від 30.10.2019 р. «Про затвердження відкоригованих тарифів Комунального підприємства «Борщагівка» на житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій будинків ради не було оприлюднене в засобах масової інформації та не повідомив про це споживачів (ч.5 ст. 10 Закону № 2189-У111від 09.11.2017 р.).

По четверте: Проте, КП «Борщагівка» на протязі 2021 року і до цього часу використовує у своїй господарській діяльності рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради за №321 від 30.10.2019 р. (з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій), яке скасоване судом, що є неприпустимим.

Відповідач знає, що КП «Борщагівка» незаконно використовує у своїй господарській діяльності скасоване Київським окружним адміністративним судом рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської №321 від 30.10.2019 р. Про вказані факти стверджує позивачка складовими тарифів по будинку АДРЕСА_11 , в якому тариф складає в розмірі 5,85 гр. за квадратний метр та повідомлення про плату рахунку №5 за листопад 2021 р. по квартирі Позивача.

Розмір моральної (немайнової) шкоди вона оцінює в сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн., як об`єктивне відображення дійсності, глибоких моральних страждань заподіяних протиправними діями (бездіяльністю), нечесною практикою Відповідача при затверджені тарифів для виконавця КП «Борщагівка», яка заборонена в Україні та відшкодовується на законних підставах.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області на користь ОСОБА_1 , спричинену моральну (немайнову) шкоду в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції справу розглядав протягом десяти місяців, а відтак, на думку апелянтки, можна дійти висновку, що воно прийняте з порушенням вимог ч.1 ст. 275 ЦПК України.

Окрім того, апелянтка вказувала, що суд першої інстанції порушив порядок заочного розгляду справи, оскільки не надіслав позивачці ухвали про заочний розгляд справи іншою датою - 01.11.2022 р., в зв`язку з цим суд позбавив позивачку на інформацію про дату, час і місце прийняття рішення суду.

Наголошує, що судом першої інстанції було встановлено, що представник відповідача правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, не заперечував проти позову, а також жодного разу не з`являвся в судові засідання протягом 10 місяців та не повідомляв про причини неявки в судові засідання.

На думку апелянтки, суд першої інстанції не дослідив, що неправомірним рішенням Петропавлівсько-Боршагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.11.2019 р. за № 321, яким були затверджені тарифи на утримання будинку та прибудинкової території для КП «Борщагівка» по багатоквартирному будинку АДРЕСА_11 та підписане екс-сільським головою ОСОБА_2, в наслідок чого позивачці завдано фізичного болю, душевних страждань в зв`язку з ним зазнала ушкодження здоров`я, та перебувала на стаціонарному лікуванні КНП КОР «Київському обласному кардіологічному диспансері» із 15.01.2021 р. по 22.01.2021 р., що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого №79/58.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

26 грудня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому апелянтка звертала увагу апеляційного суду на те, що відповідачем не було подано відзиву на апеляційну скаргу, що, на думку ОСОБА_1 , є підставою вважати визнання та погодження відповідачем з доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Зважаючи на ціну позову 50 000 грн. та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що у березні 2020 року до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Кодебського Олексія Івановича, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Кодебського Олексія Івановича, допущені ним під час розгляду та підписанні незаконного рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 321 від 30.10.2019 «Про затвердження відкоригованих тарифів Комунального підприємства «Борщагівка» на житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_18, АДРЕСА_14, АДРЕСА_15 та АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_17 .», яким порушені права споживачів;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за №321 від 30.10.2019 «Про затвердження відкоригованих тарифів Комунального підприємства «Борщагівка» на житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_18, АДРЕСА_14, АДРЕСА_15 та АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_17 ».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року, залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 321 від 30.10.2019 «Про затвердження відкоригованих тарифів Комунального підприємства «Борщагівка» на житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_18, АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 та АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_17 .»

Позивач вказує, що відповідач знає, що КП «Борщагівка» незаконно використовує у своїй господарській діяльності скасоване Київським окружним адміністративним судом рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської №321 від 30.10.2019 р. Про вказані факти стверджує позивачка свідчать складові тарифів по будинку АДРЕСА_11 , в якому тариф складає в розмірі 5,85 гр. за квадратний метр та повідомлення про плату рахунку №5 за листопад 2021 р. по квартирі Позивача.

Розмір моральної (немайнової) шкоди вона оцінює в сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн., як об`єктивне відображення дійсності, глибоких моральних страждань заподіяних протиправними діями (бездіяльністю), нечесною практикою Відповідача при затверджені тарифів для виконавця КП «Борщагівка», яка заборонена в Україні та відшкодовується на законних підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не вказано, якими саме незаконними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, з яких міркувань вона виходила, коли визначала саме такий розмір відшкодування. Суду не надано жодного доказу заподіяння моральної шкоди позивачу з вини відповідача. Тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

А відтак, тлумачення вказаних норм свідчить, що:

1) за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

2) зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

3) у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

4) завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;

5) гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;

6) по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Вказані висновки узгоджуються з позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Звертаючись до суду, позивач вказувала, що відповідач знає, що КП «Борщагівка» незаконно використовує у своїй господарській діяльності скасоване Київським окружним адміністративним судом рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської №321 від 30.10.2019 р. Про вказані факти стверджує позивачка складовими тарифів по будинку АДРЕСА_11 , в якому тариф складає в розмірі 5,85 гр. за квадратний метр та повідомлення про плату рахунку № 5 за листопад 2021 року по квартирі Позивача.

При цьому, позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів факту спричинення відповідачем шкоди, протиправність дій відповідача і його вина, а також причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками для позивача.

Надані позивачем копіі судових рішень адміністративних судів жодним чином не доводять факту протиправності дій саме відповідача, які на думку позивача полягають у продовженні використання КП «Борщагівка» у своїй господарській діяльності скасованого Київським окружним адміністративним судом рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської №321 від 30.10.2019 р.

Окрім того, долучаючи до позовної заяви виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 79/58 та довідку ДУ «Інститут серця МОЗ України» № 101-ІС від 20 травня 2019 року, позивачем не доведено, що вказаний діагноз має причино-наслідковий зв`язок з будь-якими діями відповідача.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними, достатніми та допустимими доказами факту заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, що, відповідно, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо доводу апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку ухвалення заочного рішення, оскільки не було надіслано позивачці ухвали про заочний розгляд справи іншою датою - 01.11.2022 р., в зв`язку з цим суд позбавив позивачку на інформацію про дату, час і місце прийняття рішення суду, апеляційний суд зазначає про таке.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2022 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.20-21). Зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що в судове засідання, яке було призначено судом першої інстанції на 18 жовтня 2022 року о 10 годині 30 хвилин, позивачка не з`явилась, до суду направила клопотання у якому позов підтримала, просила суд його задовольнити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, у судове засідання, яке було призначено на 18 жовтня 2022 року о 10 годині 30 хвилин, не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Щодо доводу апелянтки про ухвалення судового рішення іншою датою (01 листопада 2022 року) замість 18 жовтня 2022 року слід зазначити, що судом першої інстанції було здійснено заочний розгляд справи 18 жовтня 2022 року і відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, вказано дату складення повного судового рішення - 01 листопада 2022 року.

При цьому з урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Доводи апелянтки про те, що представник відповідача правом подачі відзиву на позовну заяву та апеляційну скаргу не скористався, що свідчить про визнання позову та відсутність заперечень на апеляційну скаргу колегія суддів до уваги не бере, зважаючи на таке.

Згідно з положеннями частини 1 статті 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

Відповідно до ст. 360 ЦПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалу про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Отже, подання відзиву на позовну заяву чи апеляційну скаргу є правом відповідача, а не обов`язком. Водночас неподання відзиву на позов не може бути кваліфіковано судом як визнання позову та, зокрема, не виключає обов`язку позивача довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Також апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення на підставі доводу апеляційної скарги про тривалий розгляд справи судом першої інстанції.

Так, відповідно частини 1 статті 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як вже було встановлено, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2022 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 15 березня 2022 року на 13 год. 45 хв. (а.с.20-21).

Заочне рішення в справі було ухвалено Києво-Святошинським районним судом Київської області 18 жовтня 2022 року, повний текст виготовлено 01 листопада 2022 року.

Отже, цивільну справу було розглянуто судом першої інстанції протягом більш ніж шістдесят днів.

При цьому визначаючи причини розгляду справи з порушенням процесуального строку, апеляційний суд бере до уваги таке.

Відповідно до довідки суду першої інстанції від 15 березня 2022 року, складеної секретарем судового засідання, справу було знято з розгляду на підставі Розпорядження в.о. голови Києво-Святошинського районного суду Київської області №5 від 24.02.2022 року та опублікованих рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року. Розгляд справи призначено на 13 травня 2022 року на 12 год. 35 хв. (а.с.26).

12 травня 2022 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання позивачки, в якому вона просила суд розглянути справу № 369/1558/22, призначену на 13 травня 2022 року без її участі та вказувала, що позов підтримує в повному обсязі (а.с.30-34).

13 травня 2022 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання, подане представником відповідача, про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом на території України та з метою належного представлення інтересів відповідача, викладення правової позиції під час судового розгляду (а.с.35).

13 травня 2022 року секретарем судового засідання Києво-Святошинського районного суду Київської області складено довідку про те, що у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд справи призначено на 15 липня 2022 року на 11 год. 00 хв. (а.с.45).

Жодних клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 15 липня 2022 року чи проведення такого розгляду без їх участі на адресу суду не надходило.

15 липня 2022 року секретарем судового засідання Києво-Святошинського районного суду Київської області складено довідку про те, що у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд справи призначено на 18 серпня 2022 року на 11 год. 30 хв. (а.с.50).

Жодних клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 18 серпня 2022 року чи проведення такого розгляду без їх участі на адресу суду не надходило.

18 серпня 2022 року секретарем судового засідання Києво-Святошинського районного суду Київської області складено довідку про те, що у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд справи призначено на 18 жовтня 2022 року на 10 год. 30 хв. (а.с.53).

17 жовтня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання позивача, в якому вона просила проводити розгляд справи, призначений на 18 жовтня 2022 року без її участі (а.с.59-61).

Отже, зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що розгляд цивільної справи було здійснено судом першої інстанції з пропуском строку, передбаченого частиною 1 статті 275 ЦПК України, з об`єктивних та поважних причин, а саме: введенням воєнного стану на території України, клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, призначеного на 13 травня 2022 року, неявкою учасників справи в судові засідання, призначені на 15 липня 2022 року та 18 серпня 2022 року.

Таким чином, вказаний довід апелянтки також не може бути достатньою підставою для скасування обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Ухвалюючи судове рішення колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2022 року - залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова