справа № 752/4819/16-ц головуючий у суді І інстанції Шумко А.В.
провадження № 22-ц/824/630/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Ковезою Андрієм Івановичем, на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Зазначав, що 30.11.2007р. між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та відповідачем був укладений Кредитний договір №014/2493/82/65213 (далі - Кредитний договір), за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 112 200,00 гривень, строком по 30.11.2017р., зі сплатою 13,50 % відсотків річних.

Позивач свої зобов`язання виконав, надав відповідачеві кредит, зазначений у договорі.

Позичальник не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості. Сума боргу є значною та щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Боржнику надсилалася вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань №014-0-0-00/15-52519 від 26.10.2015 року, якою було зобов`язано достроково повернути всю суму заборгованості в установлений строк. Проте в установлений строк заборгованість за кредитами повернута не була.

Станом на 09.10.2015р заборгованість відповідача за Кредитним договором складає 231 218,09 грн., а саме: заборгованість за кредитом -112 200,00 грн. заборгованість за відсотками - 119 018,09 грн. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 231 218 (двісті тридцять одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 09 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 3 468 (три тисячі чотириста шістдесят вісім) грн. 27 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Ковези А.І. про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним заочним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 , через представника - адвоката Ковезу Андрія Івановича, подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуально права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 97 003 грн. 74 коп. та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, що обумовлює поважність причин неявки в судове засідання відповідача та (або) неповідомлення їх суду, а також причини неподання відзиву, і докази про це.

Також апелянт зазначає, що п. 2.1 Договору визначено, що забезпеченням зобов`язань позичальника за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що до позовної заяви позивачем не надано договору застави/іпотеки квартири позичальника за адресою: АДРЕСА_1 , про яку йдеться в п.2.1. Договору, в той час, як ринкова вартість нерухомого майна могла повністю покрити суму заборгованості перед банком.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав 29 березня 2016 року, стягненню, з урахуванням строку позовної давності, підлягає заборгованість за кредитним зобов`язанням за останні три роки, які передували до звернення позивача до суду, тобто з 29 березня 2013 року та по листопад 2017 року (57 місяців). Окрім того, у відповідності до сукупної суми, яка складається з суми погашення боргу та процентів до графіку погашення платежів, становить 1 701 грн. 82 коп., а відповідно, на думку апелянта, стягненню підлягає не 231 218 грн. 09 коп., а сума 97 003 грн. 74 коп.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини справи, ціну позову 231 218,09 грн. та те, що дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону передбачену ч.4 ст. 274 ЦПК України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що 30.11.2007 р. між ВАТ "Райфайзен Банк Аваль", назву якого змінено на ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" та відповідачем був укладений Кредитний договір №014/2493/82/62213 (далі - Кредитний договір), за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 112 200,00 гривень, строком по 30.11.2017р., зі сплатою 13,50 % відсотків річних.

Позивач свої зобов`язання виконав, надав відповідачеві кредит зазначений у договорі.

Проте, позичальник не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Боржнику надсилалася вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань № 014-0-0-00/15-52519 від 26.10.2015 року, якою було зобов`язано достроково повернути всю суму заборгованості в установлений строк. В установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була.

Станом на 09.10.2015 року заборгованість відповідача за Кредитним договором складає 231 218,09 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 112 200,00 грн. заборгованість за відсотками - 119 018,09 грн. На час розгляду справи зазначена заборгованість відповідачем не сплачена.

Відповідно до п.3.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Відповідно до п.п. 1.3, 5.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів.

Відповідно до п.6.5 Кредитного договору Банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадках невиконання Позичальником умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач порушує вимоги умов укладених з ним договору, не виконує належним чином в обумовлені строки зобов`язання щодо оплати кредиту, передбачені Кредитним договором, тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не повною мірою погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Отже, вірно встановивши, що відповідач порушує вимоги умов укладеного з ним договору, не виконує належним чином в обумовлені строки зобов`язання щодо оплати кредиту, передбачені Кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Поряд з цим, апеляційний суд погоджується з доводом апелянта про необхідність застосування строку позовної давності, зважаючи на таке.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

Разом з тим, як було встановлено судом, сторони узгодили право банку достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадках невиконання Позичальником умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту (п.6.5 Кредитного договору).

Отже, банк, звернувшись 26 жовтня 2015 року до боржника з вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань, змінив строк виконання основного зобов`язання, що свідчить про наявність у банку права на стягнення достроково всієї суми боргу.

Поряд з цим, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2007 року в розмірі 231 грн. 09 коп., суд першої інстанції не взяв до уваги наступне.

Оскільки в договорі встановлені окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання, зокрема прострочення виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. Не внесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15( чинні на час ухвалення рішення судом першої інстанції) та підтриманий Верховним Судом, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року справа № 752/8302/16-ц, провадження № 61-8786св22.

А відтак, довід апелянта щодо необхідності застосування строку позовної давності в межах трьохрічного строку до дня звернення до суду з позовом та відповідно зменшення розміру боргу, що підлягає стягненню, заслуговує на увагу.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з розрахунком проведеним апелянтом, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем за період з 29 березня 2013 року по 29 березня 2016 року становить 97 003, 74 грн., оскільки такий розмір повністю відповідає графіку платежів за вказаний період (1701,82 грн. х 57 платежів;).

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судова повістка про виклик до суду разом з копією ухвали про відкриття провадження від 08.07.2016 року та позовною заявою й доданими до неї документами були направлені на адресу відповідача: АДРЕСА_2 , зазначену в позовній заяві, що відповідає даним про реєстрацію місця її поживання (а.с.44). Однак, конверт зі вкладенням повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення без зазначення причин повернення (а.с. 46).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конституційне право на участь у судовому розгляді, у тому числі бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, не може вважатися формальним - це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 02 червня 2020 р. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/17792/17.

Слід також враховувати, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа № 461/10610/13-ц, провадження № 14-108цс19, зазначено, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування про час і місце розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Враховуючи, що в даній справі конверт зі вкладенням повернувся на адресу суду без зазначення причини такого повернення, апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Отже, враховуючи вищевикладене, заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2016 року підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення апеляційний суд бере до уваги, що відповідач був неналежно повідомлений про час та місце розгляду справи, а отже, був позбавлений можливості заявити під час розгляду справи судом першої інстанції про застосування строку позовної давності. За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне прийняти таку заяву на стадії апеляційного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з підстав, викладених вище в даній постанові апеляційного суду.

Ухвалюючи судове рішення колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2016 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються пропорційно до задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

А відтак, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції - в розмірі 1 456,70 грн., що становить 42% від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції - в розмірі 5 202,00 грн.

Шляхом взаємозарахування судового збору, остаточно з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 3 745,30 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Ковезою Андрієм Івановичем, на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2016 року - задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2016 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Рівне, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (кореспондентський рахунок № НОМЕР_2 в ОПЕРУ Національного банку України, МФО 300001, Код ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 97 003 (дев`яносто сім тисяч три) грн. 74 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (кореспондентський рахунок № НОМЕР_2 в ОПЕРУ Національного банку України, МФО 300001, Код ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Рівне, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )судовий збір в розмірі 3 745 (три тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова