23.02.2023 Справа № 363/3651/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м.Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., секретаря Редкач М.В.. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю 46/100 частини квартири,-

ВСТАНОВИВ:

22.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив: визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та розділити спільне майно, визнавши за ним право власності на частину вищезазначеної однокімнатної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом № 86. Від спільного проживання мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час сумісного проживання згідно інвестиційного договору від 05.03.2019 року сторони за спільні сімейні кошти придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку 08.09.2020 року було оформлено на відповідачку, в якій вони зробили невеликий ремонт та провели опоряджувальні роботи, на що також витратили спільні сімейні кошти. Проте спільне подружнє життя у них не склалося і ним була подана до суду позовна заява про розірвання шлюбу. У зв`язку з розірванням шлюбу постало питання про розподіл придбаного ними спільного майна, однак відповідач категорично відмовляється розділити квартиру або сплатити грошову компенсацію, у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду із вказаним позовом.

11.02.2021 року ОСОБА_3 через канцелярію суду подала до Вишгородського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю 46/100 квартири, в якій просила: визнати за нею право особистої приватної власності на 46/100 квартири АДРЕСА_1 .; стягнути з відповідача за зустрічним позовом витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування зустрічного позову вказала, що 19.04.2010 року до вступу у шлюб з первісним позивачем, ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі- продажу квартири від 19.04.2010 року набула право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ціною 35 000 грн. 11.04.2011 року між Позивачем та Відповідачем укладений шлюб, від якого вони мають малолітнього сина - ОСОБА_6 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. 16.01.2018 р. нею на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.01.2018 р. відчуджено право особистої приватної власності на вищезазначену квартиру за ціною 80 000 грн. Разом з цим, між нею та покупцем квартири укладено договір купівлі-продажу майна від 16.01.2018 р. за яким, ОСОБА_3 продала майно, що знаходилось у вищевказаній квартирі за ціню 320 тис. грн., яка була сплачена покупцем у повному обсязі. 23.01.2018 року між нею та ОСОБА_7 (який є замовником будівництва) укладено договір від 23.01.2018 р. № СЛ-2/87 про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на однокімнатну квартиру, загальною площею 33,88 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 та внесено грошові копни у сумі 343 882 грн., які отримані від продажу квартири та майна розташованого у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначила, що первісний позивач грошових коштів на придбання цієї квартири не надавав, а в неї інших заощаджень не було, окрім грошових коштів, отриманих від продажу власної квартири та майна, що в ній знаходилось. Також вказаний договір не потребував попередньої згоди первісного позивача, оскільки укладався за рахунок її особистих грошових коштів. Первісному позивачу про факт укладення вказаного договору відомо з дня фактичного укладення такого договору, жодних заперечень від первісного позивача не надходило, договір первісним позивачем не оскаржувався, отже він визнавав факт, що вона в процесі виконання договору від 23.01.2018 р. № СЛ- 2/87 про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житловою будинку набуде право особистої приватної власності на квартиру, а грошові кошти, які вона сплатила в якості участі у спільному будівництві є її особистою власністю. В подальшому, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досягнуто згоди про придбання житла в ЖК «Ярославичі-2» та доплату грошових коштів, які є їхньою спільною власністю, та які складали різницю між ціною на квартиру у ЖК «Ярославичі-2» та ціною квартири у ЖК "START LIFЕ (щодо якої було раніше укладено договір від 23.01.2018 № CЛ-2/87), які набуті під час їх перебування у шлюбі, оскільки квартира, яку вони обрали для придбання коштувала дорожче тієї, на яку вона придбала майнові права за договором про спільну дольову (пайову) участь у будівництві від 23.01.2018 р. № СЛ-2/87. У зв`язку з цим, був знайдений покупець майнових прав, який погодився укласти договір з ОСОБА_7 про спільну дольову (пайову) участь у будівництві на однокімнатну квартиру, яка була предметом договору від 23.01.2018 р. № СЛ-2/87, та сплатити їй різницю між ціною квадратного метра на момент укладання договору та ціною на момент укладання ним договору з ОСОБА_7 , що становить 1500 доларів США. 05.03.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір про розірвання вищевказаного договору, грошові кошти у сумі 343 882, 00 повернуто ОСОБА_3 у повному обсязі. Цього ж дня між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено договір № СЛ-2/87/1 про участь про спільну дольову (пайову) участі, у будівництві на однокімнатну квартиру, яка була предметом договору від 23.01.2018 № СЛ-2/87.05.03.2019 р. між ОСОБА_3 та забудовником ЖК «Ярославичі-2» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 11/4-17 від 05.03.2019 р. щодо придбання квартири АДРЕСА_1 . Київської області за ціною 742 174. 60 грн. 14.04.2019 р. ТОВ «ДБК-Партнер» та ОСОБА_3 склали акт прийому-передач майнових прав на вищевказану квартиру. Право власності на квартиру оформлено 08.09.2020 р. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/3530/20 від 03.12.2020 р шлюб між сторонами розірвано. Таким чином, за договором купівлі-продажу майнових прав № 11/4-17 від 05.03.2019 р. сплачено грошові кошти у сумі 742 174,60 гри. з яких сплачено 343 882,00 грн. за рахунок особистих грошових коштів ОСОБА_3 , а інші 398 292,60 грн. сплачено за рахунок грошових коштів, які були спільною власністю подружжя, то частка її особистої власності на цю квартиру становить 343 882, 00/(742 174.60*0.01 )= 46%, а тому вважає, що 46/100 вказаної квартири належить їй на праві особистої власності, а поділу підлягає лише 54/100 цієї квартири. Таким чином первісний позивач має право на визнання 27/100 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а вона має право визнання 73/100 права власності на вказану квартиру. На підставі викладеного, змушена звернутися до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.10.2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.04.2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю 46/100 частини квартири.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.06.2021 року витребувано у Вишгородської ДПІ ГУ ДПС у Київській області довідку про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року; витребувано у ОСОБА_7 завірену належним чином копію договору від 23.01.2018 року № СЛ-2/87 про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на однокімнатну квартиру, загальною площею 33,88 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 та документи первинної бухгалтерської звітності, що підтверджують проведення оплати договору від 23.01.2018 року № СЛ-2/87 ОСОБА_3 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.11.2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача за первинним позовом, відповідача за зустрічним ОСОБА_1 ОСОБА_9 первісну позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. 05.04.2021 року через канцелярію суду подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначено, що ще до реєстрації шлюбу він вселився та став проживати з позивачем однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Однак квартира потребувала капітального ремонту, тому в період з червня 2011 року по 2014 рік за рахунок спільних сімейних коштів зроблено капітальний ремонт, а саме: повна заміна сантехніки, заміна вікон, дверей, рівняння стін, ґрунтовка, штукатурка та оновлення шпалер, ремонт підлоги, утеплення стін, у ванній повністю покладено кахельну плитку, а також зроблено повне оновлення водяного опалення з установкою електрокотла та ін. техніки, в результаті чого вартість квартири суттєво зросла. У зв`язку з прийняттям рішенням покращити житлові умови, стали збирати кошти для цього, тому він поїхав на заробітки за кордон. Через кілька років складання грошей та пошуку підходящого варіанту, 16.01.2018 р. квартиру в с. Демидів було продано за 80000,00 гривень. Будь які інші договори не укладались. Даний факт спростовує твердження позивача про те, що квартира з якимось майном продана за 320 000 гривень. Звертає увагу на той факт, що вказана квартира була продана після 7 років подружнього життя та після проведення капітального ремонту, тобто вартість квартири була значно збільшена за рахунок спільних сімейних коштів подружжя. Відразу після продажу квартири в с. Демидів та долучення зароблених ним за кордоном коштів ОСОБА_3 уклала договір про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 . Перший внесок складав 50% від загальної вартості квартири, а саме 171 941 грн. Дана сума складалась з 80 000 гривень (виручених нами від продажу квартири в с. Демидів), а також з особистих заощаджень їх сім`ї. Інші 50 % вартості квартири отримані від продажу його особистого автомобіля, а також з сум, отриманих ним за різні роботи. Загальна сума договору склала 343 882 гривень. Оскільки квартира, в яку внесли перший платіж, була замалою, вони вирішили переукласти договір та внести кошти у будівництво більшої квартири. Тому 05 березня 2019 року, позивач розірвала договір про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 і їм повернуто кошти в розмірі 343 882 гривень, які вони вклали в будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Загальна сума вартості квартири складала 742 174, 60 гривень. Оскільки у них не вистачало грошей, він був вимушений їхати на заробітки за кордон, де за період з 04.04.2018 по 30.09.2020 роки він отримав дохід в розмірі 80 875 польських злотих, що еквівалентно 566 125 гривень. Отже, саме в результаті отриманих ним коштів практично повністю було погашено заборгованість за будівництво кв. АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10 підтримали зустрічну позовну заяву та просили визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 46/100 вищезазначеної квартири, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Щодо вимог первісного позову зазначили, що не заперечують щодо визнання за Позивачем 27/100 права власності на квартиру.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19.04.2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , який посвідчений державним нотаріусом Вишгородського районної державної нотаріальної контори Єременко Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1063 (т.1 а.с.51-52).

11.06.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 86, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.9).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження дитини серії НОМЕР_2 сторони записані його батьками (т.1 а.с.49).

16.01.2018 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , який посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостаком О.А. та зареєстрований в реєстрі № 23. Пункт 3.1. Договору встановлює, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 80 000 грн. 00 коп., які отримані Продавцем від Покупця до нотаріального посвідчення договору (т.1 а.с.53-54).

23.01.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір від № СЛ-2/87 про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на однокімнатну квартиру, загальною площею 33,88 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 та внесено грошові копни у сумі 343 882 грн. Пунктом 8.4. даного Договору передбачено, що ОСОБА_3 свідчить, що цей договір укладено за згодою її чоловіка ОСОБА_1 , справжність підпису якого засвідчено заявою (т.1 а.с.192-195).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку від 23.01.2018 р. об`єкт будівництва має будівельну адресу: АДРЕСА_3 ; введення в експлуатацію: 30.03.2019 р., перелік об`єктів нерухомості (квартири): будівельний номер квартири АДРЕСА_6 , кількість кімнат 1, поверх 1, загальна площею кв.м. 33,88, розрахункова вартість 1 кв.м. паю нерухомості грн. на момент підписання договору 10150,00; загальний розмір паю на момент підписання договору 343 882 грн. Технічні характеристики Об`єкта: фундамент з/б моноліт, перекриття з/б плити, матеріал стін газоблок, цегла; утеплений фасад; чистове оздоблення, (сходи з/бетон). Технічні характеристики Квартири:розводка системи опалення та встановлені радіаторні батареї; металопластикові вікна та відливи; встановлені лічильника води та електроенергії; влаштована система водопроводу та каналізації, точки підключення водопроводу та каналізаційні (стояки); електрика (ввідний кабель); виконана стяжка, штукатурка в усіх приміщеннях (чорнова), окрім санвузлів; сантехнічні прилади відсутні; встановлені металеві вхідні двері; влаштований вентиляційний канал; відкоси (зовнішні) (т.1 а.с.196).

23.01.2018 р. ОСОБА_1 написав заяву згоду ОСОБА_3 на укладення з третіми особами договору про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку будівельний АДРЕСА_3 , а також договорів про внесення змін та/або доповнень до вказаного договору на будь-яких умовах визначених нею на власний розсуд (т.1 а.с.198).

З Довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.Г. 19.10.2018 р. та зареєстровано в реєстрі № 1795, вбачається, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_15 розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду, сплачувати податки, страхувати, а також одержувати страхові відшкодування в будь-яких сумах) належного його на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , марки ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, колір чорний, двигун №, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , тип ТЗ легковий седан В, зареєстрований ВРЕР ДАІ у Київській області від 06.02.2013 року(т.1 а.с.108).

05.03.2019 року укладено договір про розірвання договору про спільну дольову (пайову) у часть у будівництві багатоквартирного житлового будинку від 05.03.2019 укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , яким договір від 23.01.2018 № СЛ-2/87 розірвано. Грошові кошти у сумі 343 882, 00 (триста сорок три гривні вісімсот вісімдесят дві гривні нуль копійок) повернуто їй у повному обсязі до підписання цього Договору(т.1 а.с.199).

Зі змісту копії розписки, підписаної ОСОБА_8 05.03.2019 р., вбачається, що він отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1 500 доларів США, які зобов`язується повернути в якості доплати за переуступку по Договору № СЛ-2/87/1 від 05.03.2019 року(т.1 а.с.56).

05.03.2019 року між ТОВ «ДБК-Партнер» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 11/4-17, відповідно до якого ОСОБА_3 придбала майнові права на кв. АДРЕСА_7 . Пунктом 3.1. Даного Договору передбачено, що на дату підписання цього Договору вартість майнових прав на Квартиру складає 725550 грн., в тому числі ПДВ (т.1 а.с.91-92).

Згідно Довідки від 14.04.2020 р. виданої ТОВ «Інвест ДБК» та Договору продажу майнових прав № 11/4-17 від 05.03.2019 р. ОСОБА_3 оплатила за майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 Вишгород, Вишгородський район, Київська область (поштова адреса: АДРЕСА_9 ), кошти в обсязі 742174,60 грн, в т.ч. ПДВ, становить 100 % вартості майнових прав (т.1 а.с.6).

Відповідно до Акту прийому-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав № 11/4-17 від 05.03.2019 р. ТОВ «ДБК-Партнер» передало, а ОСОБА_3 прийняла в повному обсязі майнові права на квартиру АДРЕСА_7 ; поштова адреса: АДРЕСА_9 ; поверх 3, загальною площею 48,37 кв.м., фактична площа відповідно до БТІ 48,4 кв.м.; кількість кімнат 1 (т.1 а.с.8).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223404652 від 10.09.2020 р. вбачається реєстрація прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на вищезазначену квартиру(т.1 а.с.7).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/3530/20 від 03.12.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (рішення набрало законної сили 02.01.2021) (т.1 а.с.47-48).

В матеріалах справи також міститься копія трудової книжки ОСОБА_1 , де міститься інформація про його офіційне працевлаштування в Україні; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми та джерела виплачених доходів за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2020 р.; довідки про працевлаштування та про доходи ОСОБА_16 в період з 14.02.2019 року до 31.03.2021 р. на території Польщі (т.1 а.с.109-117, т. 1 а.с.139-167).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Крім того, судом враховано, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток та керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтям 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається з погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи та рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя н розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 Постанови).

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України) .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17- рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства ІКЮ щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сторони визнають, що 11.06.2011 року вони уклали шлюб та проживали разом в квартирі АДРЕСА_5 . Після 7 років подружнього життя, а саме 16.01.2018 р. вищезазначена квартира була продана, а 23.01.2018 р. ОСОБА_3 за згодою її чоловіка ОСОБА_1 уклала договір про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на однокімнатну квартиру, загальною площею 33,88 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , який був розірваний 05.03.2019 р. Та відразу вклали кошти в будівництво однокімнатної квартира АДРЕСА_1 .

Суд приймає до уваги твердження ОСОБА_1 , що він з 2018 по 2020 роки працював за кордоном та отримував грошові кошти, за які практично повністю погашено заборгованість за будівництво квартири АДРЕСА_1 , оскільки в матеріалах справи містяться розрахункові документи, які це підтверджують. Відтак, обставини, на які посилається позивач за первісним позовом знайшли свого ствердження належними та допустимими доказами в ході розгляду справи, а тому судом встановлені підстави для задоволення первісного позову у повному обсязі.

Що стосується вимоги зустрічного позову про визнання права особистої приватної власності на 46/100 квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 та 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як доводила в суді позивач за зустрічним позовом та її представник частина квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 придбано за особисті кошти, які вона отримала за рахунок продажу квартири АДРЕСА_5 в розмірі 400000 гривень. Однак, як вбачається з матеріалів справи, вищезазначену квартиру ОСОБА_17 відчужила за 80 000 гривень. В подальшому 23.01.2018 р. між нею та ОСОБА_7 укладено договір № СЛ-2/87 про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на однокімнатну квартиру, загальною площею 33.88 кв. м.. за адресою: АДРЕСА_3 , та внесено грошові кошни у сумі 343 882 грн., які вона отримала внаслідок продажу квартири та (зі слів ОСОБА_5 та її представника) майна розташованого у цій квартирі, однак ними не долучено до матеріалів справи вищезазначеного договору купівлі-продажу майна. В подальшому, Сторонами було обговорено питання та досягнуто згоди про придбання іншого житла з більшою площею та зручнішим розташуванням в житловому комплексі «Ярославичі-2». У зв`язку з цим, ОСОБА_5 був знайдений покупець майнових прав (громадянин України ОСОБА_8 ), які належали їй за договором про спільну дольову (пайову) участь у будівництві від 23.01.2018 № СЛ-2/87, який погодився укласти договір з ОСОБА_7 про спільну дольову (пайову) участь у будівництві на однокімнатну квартиру, яка була предметом договору від 23.01.2018 № СЛ-2/87, 05.03.2019 року ОСОБА_8 написав розписку про отримання грошових коштів у розмірі 1500 доларів США, які він зобов`язується повернути в якості доплати за переуступку по Договору № СЛ-2/87/1 від 05.03.2019 р. Таким чином, позивач в суді доводив, що 46/100 квартири АДРЕСА_1 нею придбано за особисті кошти, які вона отримала за рахунок продажу квартири в с. Демидів, яка їй належала ще до реєстрації шлюбу з відповідачем за зустрічним позовом.

Однак з такими доводами позивача за зустрічним позовом, що договір № СЛ-2/87 від 23.01.2018 р. укладався за особисті кошти ОСОБА_5 суд погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям (правовий висновок ВСУ в справі 6-2333цс15 в постанові від 25 листопада 2015 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1, 4-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з п. 3.1. Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 16.01.2018 року продаж квартири вчинено за 80 000 грн., які покупець сплатив продавцю до нотаріального посвідчення цього договору. Пунктом 3.2. передбачено, що Продавець та Покупець підтверджують факт повного розрахунку за відчужувану квартиру до нотаріального посвідчення договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (правовий висновок Верховного Суду України в справі №6-2026цс15 постанова від 03 лютого 2016 року.).

Відтак доводи позивача про те, що продаж квартири АДРЕСА_5 вчинено за 400 000 грн., а не за 80 000 грн. на допустимих і достатніх доказах не ґрунтуються та є безпідставними, які слід відкинути згідно вимог ч. 1 ст. 218 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Таким чином судом встановлено, що доводи ОСОБА_5 , що грошові кошти у розмірі 343 882 грн. для укладання договору про спільну дольову (пайову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на однокімнатну квартиру, загальною площею 33,88 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 є її особистою власнісю не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

При цьому суд відхиляє надану в якості доказу розписку, складену 05.03.2019 року ОСОБА_8 про отримання грошових коштів у розмірі 1500 доларів США, які він зобов`язується повернути в якості доплати за переуступку по Договору № СЛ-2/87/1 від 05.03.2019 р., оскільки вказана розписка не є допустимим доказом в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України. Отже, суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами, твердження ОСОБА_5 , що за договором купівлі-продажу майнових прав № 11/4-17 від 05.03.2019 р. сплачено грошові кошти у сумі 742 174,60 грн, з яких 343 882,00 грн. були її особистими коштами, а інші 398 292,60 грн. сплачено за рахунок грошових коштів, які були спільною власність подружжя, то частка її особистої власності на цю квартиру становить 46 %, що унеможливлює задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 .

Отже поєднання всіх встановлених обставин в сукупності дає підстави для висновку, що відповідачем за первісним позовом в суді не доведено придбання 46/100 частини спірної квартири виключно в свою особисту власність, а не в інтересах сім`ї, за грошові кошти в сумі 343 882,00 гривень, та які належали їй особисто, а не за спільні кошти подружжя.

Враховуючі викладене, суд доходить висновку, що спірну квартиру сторонами придбано в інтересах сім`ї за спільні кошти, а тому її слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_18 та визнати, що кожному з них на праві власності належить по її частині.

Щодо вимог ОСОБА_5 про стягнення сплачених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне .

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим вимоги щодо стягнення правничої допомоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Первісні позовні вимоги задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.03.2023 року.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Звенигородським РВУМВС України в Черкаській області 08.02.2001 року, адреса: АДРЕСА_10 )

Відповідач за первісним позовом, відповідач за зустрічним: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_8 , дата видачі: 08.11.2018 року, орган, що видав 3228, РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_10 )

Головуючий: М.Б. Баличева