Справа № 523/5996/22
Провадження №2/523/1397/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 24 в місті Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/5996/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 17.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області вчинено актовий запис № 1290. Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на сьогоднішній день в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/4596/22 за позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 13.09.2019 року ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу набула у власність однокімнатну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м. Вказана житлова квартира була придбана відповідачкою за час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя.

Оскільки, спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 01.07.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Суд констатує, що в ході розгляду справи позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій просив суд ухвалити рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м.

Суд констатує, що відповідачкою ОСОБА_2 у визначений судом строк відзиву на позовну заяву подано не було.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились. Однак, представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідачки ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

Так, суд констатує, що у призначене судом на 25.01.2023 року судове засідання відповідачка та представник відповідача не з`явилися, будучи належним чином сповіщеними про час та місце слухання справи, із будь якими заявами чи клопотаннями до суду не зверталися. Судом було відкладено слухання справи на 28.02.2023 року. У призначене судове засідання на 28.02.2023 року відповідачка та представник відповідачки ОСОБА_5 повторно не з`явилися. Представник відповідачки надала суду клопотання про відкладення слухання справи з огляду на зайнятість в іншому судовому засіданні. Проте, суд зауважує, що неможливість прибуття представника відповідача в судове засідання не є обґрунтованою підставою неодноразового відкладення слухання справи, оскільки сторона не позбавлена можливості скористуватися послугами правової допомоги іншого представника.

Однак, беручи до уваги тривалий строк розгляду даної справи, повторну неявку сторони відповідача в судове засідання, а також той факт, що стороною відповідача суду не було надано жодного доказу, який би спростовував обставини викладені позивачем у позовній заяві, суд доходить висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

По справі встановлено, 17.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, про що Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області вчинено відповідний актовий запис № 1290, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 17.06.2017 року.

Від шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 від 18.12.2017 року).

Позивачем у позовній заяві зазначалося про те, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/4596/22 за позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України.

Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що 13.09.2019 року ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу набула у власність однокімнатну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м.

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору купівлі продажу від 13.09.2019 року (надалі Договір), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2760 (а.с. 13 14), а також відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 308527712 від 30.08.2022 року (а.с. 58 59).

Суд констатує, що зазначено майно було придбано відповідачем за час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно п. 3.2 Договору ОСОБА_2 засвідчила, що придбає вказану в договорі квартиру, що відчужується, під час перебування в зареєстрованому шлюбі із гр. ОСОБА_1 , на спільні кошти, у зв`язку з чим від нього отримано згоду від 13.09.2019 року за реєстровим № 2759, на купівлю вказаної в договорі квартири, про що доведено до відома продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався.

Таким чином, придбавши спірне майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини справи про те, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягає розподілу, суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право власності по 1/2 ідеальній частці спірного майна за кожним та залишивши таке у їх спільній частковій власності.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258 259, 264, 265, 278, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканець: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканка: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер