КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/323/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Грозова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Тимура Анатолійовича про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2021 року ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому ОСОБА_3 просить суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Разом з позовом ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчих дій. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2021 року зазначену заяву було повернуто заявнику та роз`яснено, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

15.02.2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шум Олексій Олексійович надав до канцелярії суду заяву про поновлення процесуального строку для пред`явлення зустрічного позову та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Тимура Анатолійовича про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності, в якій представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шум Олексій Олексійович просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 21 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Сандрачуком Тимуром Анатолійовичем, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , здійснений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандрачуком Тимуром Анатолійовичем, номер запису про право власності 45821963 від 21 грудня 2021 року, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шум Олексій Олексійович обґрунтовує позовні вимоги тим, що 10 листопада 2021 року постановою Одеського апеляційного суду у справі №520/7425/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Цим рішенням суд зобов`язав ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 та вселити ОСОБА_1 в дану квартиру.

В подальшому, представник позивача за зустрічним позовом вказує, що ОСОБА_2 зазначене судове рішення не виконав, а 21 грудня 2021 року відчужив квартиру АДРЕСА_2 , шляхом укладання договору дарування на користь своєї матері ОСОБА_3 . Згодом, через 7 днів після укладання вищевказаного правочину ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд визнати останню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 . Як підставу для своїх позовних вимог ОСОБА_4 вказує договір дарування згаданої квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандрачуком Т.А. 21 грудня 2021 року, зареєстрованому в реєстрі за №1743.

Представник позивача за зустрічним позовом, зазначає, що даний договір дарування ОСОБА_1 вважає фіктивним, укладений з метою уникнення виконання судового рішення від 10 листопада 2021 року та таким, що порушує її право на житло, а тому підлягає визнанню недійсним. Також, ОСОБА_2 , вчиняючи 21 грудня 2021 року правочин з відчуження квартири на користь своєї матері ОСОБА_4 , був обізнаний про невиконане ним рішення Одеського апеляційного суду, викладене в постанові від 10 листопада 2021 року, повний текст якої був складений 22 листопада 2021 року. Таким чином, дії ОСОБА_2 вчинені з наміром завдати шкоди ОСОБА_1 , порушуючи її право на житло, що є наслідком недійсності правочину.

Враховуючи зазначене, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шум Олексій Олексійович звернувся до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Тимура Анатолійовича про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності було залишено без руху та повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: доплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп., з урахуванням сплаченої суми у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп., та надати докази такої сплати. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк зустрічна позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

28.02.2022 року через електронну почту суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шум Олексій Олексійович надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви разом з копією квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.04.2022 року було прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Тимура Анатолійовича про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Тимура Анатолійовича про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

20.05.2022 року через канцелярію суду ОСОБА_1 надала письмові пояснення в яких зазначила, що 05.05.2022 р., близько 7:30 ранку ОСОБА_1 прийшла за адресою, АДРЕСА_4 , де зареєстрована, належним чином з 03.07.2013 р., де знаходяться її особисті речі та згідно постанови Одеського апеляційного суду м. Одеси, яка вступила у законну силу з 22.11.2021 року. Близько 10:30 ранку цього ж дня, на законних підставах, як стверджує позивач за зустрічним позовом, вона звернулася до аварійної служби відкриття дверей, так, як добровільно відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ключи не давав, при цьому знаючи, що ОСОБА_1 має повне право проживати та знаходитися у квартирі за адресою, АДРЕСА_4 , про звернення до служби відкриття замків ОСОБА_2 знав та був попереджений ОСОБА_1 смс - повідомленням.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що ввечері близько 20:30 год., відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 повернувшись до дому, подзвонив у двері вказаної квартири, ОСОБА_1 добровільно відкрила двері, але ОСОБА_2 , був не сам, а зі своїми родичками ОСОБА_5 и ОСОБА_6 , які до їх стосунків та квартири не мають ніякого відношення. Не очікуючи такої загрози здоров`ю та життю від ОСОБА_2 з яким ОСОБА_1 пожила 13 років, та його родичі, почали кричати, погрожувати та перешли до нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, їх дії завдали їй фізичного болю, моральної шкоди та психологічного травмування, були нанесені легкі тілесні пошкодження. Коли позивача за зустрічним позовом насильницькими діями виштовхнули з квартири у парадну, а це було перед наступленням комендантської години, вона зателефонувала до поліції. Позивча за зустрічним позовом вказує, що такі насильницькі, протиправні дії ОСОБА_2 які завдали їй тілесні пошкодження, що спричинили значне погіршення стану здоров`я, внаслідок чого, вона змушена була звернутися до судово-медичного експерта за адресою, АДРЕСА_5 , сімейного лікаря і зараз проходить обстеження та лікування. ОСОБА_1 зазначає, що на сьогоднішній день ця подія внесена до єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2022 року провадження у справі №947/40122/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення було закрито за заявою ОСОБА_3 про закриття провадження у справі та продовжено розгляд справи №947/40122/21 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Тимура Анатолійовича про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

13.09.2022 року через канцелярію суду від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надійшли відзиви на зустрічну позовну заяву в якому відповідачі за зустрічним позовом просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на наступне: ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність спірну квартиру на підставі нотаріально засвідченого договору дарування. Отже відповідачі зазначають, що спірна квартира була передана на законних підставах згідно договору дарування із дотриманням нотаріальної форми такого договору. ОСОБА_2 був законним власником даної квартири, а отже міг вільно, на власний розсуд нею розпоряджатись, зокрема шляхом її відчуження. При цьому. ОСОБА_3 є законним новим власником квартири.

Відповідачі також зазначають, що позивач стверджує, що оспорюваний договір дарування квартири є фіктивним правочином та вчинений на шкоду ОСОБА_1 як особі, яка має право на користування житлом. Однак, на їх думку, наведене не відповідає дійсності та позивачем взагалі не доведено ознак фіктивного правочину, а доводи позовної заяви ґрунтуються виключно на припущеннях позивача про наміри сторін спірного договору дарування. При цьому відповідачі вказують, що умови договору дарування були виконані, майно було передано обдаровуваній особі та було документально оформлено із внесенням відповідних відомостей до державного реєстру, тому, на їх думку, наведене виключає наявність ознак, притаманних фіктивному правочину.

Також відповідачі за зустрічним позовом зазначають, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на правові позиції Верховного Суду. Однак, такі посилання, на думку відповідачів, є невірними, оскільки обставини цих справ не є подібними до справи, що розглядається, правовідносини між сторонами мають зовсім інший характер, а тому відповідні правові позиції Верховного Суду не можуть бути покладені в обґрунтування позову. Отже, відповідачі вважають, що з урахуванням вищевикладеного позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність ознак, які б свідчили про фіктивність оспорюваного правочину, не надано доказів на підтвердження підстав для визнання правочину недійсним, а обґрунтування позову базується лише на припущеннях та домислах позивача.

У підготовчому судовому засіданні 23.05.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 22.02.2023 року представник позивача за зустрічним позовом, який належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з її відпусткою та відсутністю в м. Одесі з 19.02.2023 року по 05.03.2023 року.

У судовому засіданні 22.02.2023 року, позивач за зустрічним позовом зазначила, що не підтримує клопотання свого адвоката та вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності її представника. Також просила суд ухвалити рішення по справі.

У судовому засіданні 22.02.2023 року представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвокат Грозов В.М. та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просили відмовити в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

У судове засідання 22.02.2023 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Тимур Анатолійович в судове засідання не з`явився, але 07.05.2022 року надав до канцелярії суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність (а.с. 96).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Грозова В.М., суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні відповідно до договору дарування від 21.12.2021 року (а.с. 8), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандрачуком Т.А., ОСОБА_2 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_3 прийняла безоплатно у власність (у дар) квартиру під АДРЕСА_1 , та складається з двох житлових кімнат, загальною площею 73,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.

Статтею 182 ЦК України передбачено необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості, що й було зроблено нотаріусом та право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.12.2021 року (а.с.7).

З відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Б1-103290-ф/л від 13.07.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 з 23.11.2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 145).

З листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Г-266/01-34 від 25 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 на підставі заяви власника житла ОСОБА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2020 року було визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування кв. АДРЕСА_1 . Постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року зазначене рішення залишено в силі та воно набрало законної сили 12 жовтня 2022 року.

Умови щодо встановлення обов`язку обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-які дії майнового чи немайнового характеру, спірний договір не містить.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів.

Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна в власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого).

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно роз`яснення п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вищевказаний договір дарування є фіктивним та укладений з метою уникнення виконання судового рішення від 10 листопада 2021 року не підтверджується жодними належними та допустими доказами.

Крім того постанова Одеського апеляційного суду від 10.11.2021 року на яку посилається позивач скасована постановою Верховного Суду від 12.10.2022 року та не підлягає виконанню.

Також, договір дарування квартири був укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, зареєстрований у встановленому порядку, і ОСОБА_3 прийняла дарунок, а тому стала повноправним власником цього майна.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що при укладенні договору дарування від 21.12.2021 року, сторонами були дотримані всі вимоги діючого законодавства, сам текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту, договір було підписано сторонами за доброю волею, а тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування недійсним, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому суд касаційної інстанції зазначає, що захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 не є власником спірного майна, а саме квартири під АДРЕСА_1 та взагалі не має жодного відношення до вказаної квартири, а тому суд приходить до висновку про відстуність порушення або невизнання чи оспорювання її прав відповічем відносно квартири під АДРЕСА_1 , тому такий позов задоволенню не підлягає як необґрунтований та безпідставний.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності є безпідставними, а тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Тимура Анатолійовича про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 06 березня 2023 року.

Суддя Петренко В. С.