КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4494/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Прокудіної Катерини Анатоліївни інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Савіна" на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року у складі судді Юзькової О.Л.,

у цивільній справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Савіна" про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, боржники: Головне управління Національної поліції у місті Києві, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ТОВ «Савіна» звернулося у суд з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

У вказаному заявник в особі адвоката Сацюка В.В. просив надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Первомайського районного суду м. Краснодара Російської Федерації від 31.05.2021 у справі № 2-3662/21 про витребування в частині вилучення у третіх осіб та передання ТОВ "Савіна" транспортного засобу "Audi А7", 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_1 , колір темно-сірий.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року клопотання адвоката Сацюка В.В. про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду залишено без розгляду та повернуто особі, яка його подала.

В апеляційній скарзі адвокат Прокудіна К.А. в інтересах ТОВ "Савіна" посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що повернення без розгляду є необґрунтованим та безпідставним, оскільки умовами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах передбачено право на надання документів російською мовою, а п.6 ч. 3 ст. 466 ЦПК України передбачає можливість подання документів мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Крім того, зазначає, що у суду не було підстав до застосування ч. 3 ст. 466 ЦПК України, в тому числі п.6 вказано статті, оскільки перелік та вимоги до документів, що додаються до клопотання встановлені Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, а тому в цій частині суд мав керуватися приписами ч. 2 ст. 466 ЦПК України та вказаною Конвенцією.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУНП у м. Києві посилається на відсутність доказів порушення судом першої інстанції норм процесуального справа, ухвала є обґрунтованою, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях, проте з урахуванням обставин справи, такої необхідності колегія суддів не вбачає, як не убачає підстав для розгляду справи за участю сторін.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 81 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 82 Закону України "Про міжнародне приватне право" визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлене представником Сацюком В.В. в інтересах ТОВ «Савіна» клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Первомайського районного суду м. Краснодара Російської Федерації від 31.05.2021 у справі № 2-3662/21 не відповідає вимогам п. 6 ч. 3 ст. 466 ЦПК України, а тому на підставі ч. 4 ст. 466 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду та поверненню особі, яка його подала.

З таким висновком районного суду апеляційний суд погоджується, з огляду на наступне.

Так предметом спору у справі, що переглядається, є визнання та звернення до виконання рішення Первомайського районного суду м. Краснодара Російської Федерації від 31.05.2021 у справі № 2-3662/21.

Згідно з положеннями ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається компетентному суду Договірної сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання додаються: рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; документ, з якого випливає, що сторона, проти якої винесено рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання, документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

З аналізу наведених норм слідує, що зазначений в них перелік документів, які додаються до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є обов`язковим, та має передувати розгляду справи. В разі не виконання вказаних умов закону, ч. 4 ст. 466 ЦПК України встановлені відповідні наслідки, які і застосовані районним судом.

З матеріалів клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, вбачається, що до нього долучено копію рішення Первомайського суду м. Краснодара Російської Федерації від 31 травня 2021 року у справі № 2-3662/21 на іноземній мові у відсутність доказів його перекладу державною мовою.

Отже, рішення суду про надання дозволу щодо примусового виконання якого заявлено у клопотанні, оформлено не державною мовою й додатки до клопотання не містять його перекладу.

Крім того, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 81 Закону України "Про міжнародне приватне право" в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Згідно зі статтею 82 Закону України "Про міжнародне приватне право" визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Частиною 1 статті 462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються на території України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР ратифікована Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка набула чинності з 14 квітня 1995 року і передбачає визнання та виконання рішень Російської Федерації Україною. Конвенцію ратифіковано із такими застереженнями: Україна бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому статтею 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів; Україна бере на себе зобов`язання визнавати і виконувати рішення, ухвалені на територіях держав учасниць Конвенції, передбачені пунктом "а" статті 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України.

Відповідно до ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, проходження процедури визнання та виконання рішення іноземного суду на території України відноситься до компетенції суду.

Між тим, 01 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року".

Вказаний Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1).

Вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).

Зважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками районного суду про наявність правових підстав до залишення без розгляду поданого по справі клопотання та його повернення заявнику.

За таких обставини апеляційний суд дійшов висновку про відхилення доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали як такі, що є хибними та не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Прокудіної Катерини Анатоліївни інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Савіна" - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: