Справа №552/5043/22
Провадження № 2/552/217/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2023 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Саркісян О.А.

секретаря судового засідання - Величко Д.В.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради про стягнення неустойки( пені) за прострочку сплати аліментів та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просить стягнути неустойку( пеню)за прострочку сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 року , який розірваний рішенням Київського районного суду ми. Полтави від 20.07.2021 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_5 , яка проживає з матір`ю. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18.08.2021 року з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для відповідального віку дитини з 01 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист перебуває на виконанні в Шевченківському ВДВС у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління міністерства (м. Суми) Відповідач аліменти сплачує невчасно, а тому з 01.07.2021 р. по 01.08.2022 р. утворилась заборгованість по сплаті аліментів. В серпні 2022 року відповідач повністю сплатив заборгованість по аліментах, але повна сплата заборгованості по аліментах не звільняє від сплати пені за прострочення сплати аліментів, отже в період з 01.07.2021 р. по 30.04.2022 п. розмір пені за вказаний період становить 25 257,55 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 25 257,55 грн.

Також позивач звернулась із заявою про збільшення позовних вимог в якій зазначила, що після розірвання шлюбу з серпня 2021 року вона проживає разом з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто окремо від відповідача, за адресою: АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_5 - відповідач, погрожуєї й, що забере дитину, ніколи не дасть згоди для виїзду за кордон, також погрожує створювати їй перепони у всьому, що стосується виховання дитини. Питання стосовно проживання дочки в судовому порядку не вирішувалися. Батько не бере ніякої участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не турбується про її стан здоров`я. Просить суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 та просила суд стягнути з відповідача на користь відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 06.10.2022 року по справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву де зазначив , що частково погоджується з позовними вимогами позивачки, а саме в частині встановлення місця проживання їхньої спільної малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але в повному обсязі заперечує проти стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 25 257,55 грн. Вважає, що дана вимога не відповідає дійсним обставинам справи, так як відповідач не міг самостійно перераховувати аліменти, оскільки позивачка ОСОБА_1 навідріз відмовлялася надавати йому свої банківські реквізити для сплати аліментів, а вирішила робити все офіційно через Державну виконавчу службу, також позивачка не звернулася зразу до виконавчої служби за виконанням рішенням суду. Також відповідач зазначає у відзиві, що працює офіційно з 16.07.2021 року, тобто на момент винесення рішення суду про стягнення аліментів, а отже не ухилявся від сплати аліментів. Через воєнний стан в державі на роботі вчасно не сплачували заробітну плату з 01.01.2022 року по 18.04.2022 року. Тобто його вини в несвоєчасній виплаті аліментів немає. Просить суд у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити в повному обсязі.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення аліментів заперечував, щодо визначення місця проживання дитини позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений, надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник третьої особи- Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку...

Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 20.07.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно до копії свідоцтво про народження батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про доходи, яка видана ОСОБА_1 , що вона працює у філії Газопромислове управління «Полтавагазвидобування» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» з 23.09.2008 року.

Згідно до характеристики Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 ім. В.Г. Короленка ОСОБА_7 регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям дитини. Батько контакту із школою, де навчається дитина , не підтримує, із вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Згідно до Висновку, який надав виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки і піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення комісії з питань захисту прав дитини виконкому Київської районної в м. Полтаві ради від 07.12.2022 р., вважає за доцільне визначення місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, ОСОБА_1 .

Оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на визнання позовних вимог відповідача в цій частині позовних вимог, висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 підлягають задоволення.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 12.08.2021 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 01.07.2021 року.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 14 грудня 2020 року справа № 661/905/19, провадження № 61-16670 сво 19 вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що він був присутній при ухваленні рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , був обізнаний про ухвалене судом рішення з цього приводу і про стягнення з нього аліментів у вказаному розмірі з 01.07.2021 року. Окрім того, відповідно до довідки АТ «Полтавський турбомеханічний завод» ОСОБА_3 , дійсно працює на цьому підприємстві на посаді директора з персоналу з 16.07.2021 року згідно Наказу про прийняття на роботу від 15.07.2021 року по теперішній час.

Однак відповідач не сплачував стягнуті з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , не вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання (шляхом почтових переводів, подання заяви про стягнення аліментів на підприємстві, на якому працював та таке інше), тобто допустив бездіяльність, яка унеможливлювала належне матеріальне утримання його неповнолітньої доньки.

Відповідно до розрахунку заборгованості, виданим старшим державним виконавцем Шевченківським ВДВС у м. Полтаві Північно-східне міжрегіональне управління (м. Суми) від 09.08.2022 р. по примусовому виконанні виконавчого листа № 552/3546/21 від 18.08.2021 року виданого Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість нараховується з 01.07.2021 року.

Згідно до цього розрахунку судом встановлено, що існувала заборгованість з 01.07.2021 року, яка не сплачувалася відповідачем до січня 2022 року. В січні 2022 року ОСОБА_3 сплатив заборгованість по аліментам в розмірі 16980 грн.

Після отримання повідомлення про заборгованість по аліментам від державного виконавця він повідомив останнього про своє місце роботи і відповідно до постанови ВП № 66939276 від 28.12.2021 року виконавчий лист був звернений до виконання шляхом направлення його по місцю роботи боржника та відрахування аліментів з його заробітної плати.

Встановлено, що вищезазначена постанова надійшла для виконання в АТ «ПТМЗ» в грудні 2021 року, а отже відрахування аліментів із доходу ОСОБА_3 здійснювалося в примусовому порядку відповідно до постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату , що підтверджується довідками ( а.с.58-59).

Той факт, що здійснені відрахування аліментів з заробітної плати відповідача на утримання доньки ОСОБА_5 не були виплачені позивачці своєчасно з вини ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» виключає відповідальність платника аліментів- ОСОБА_3 , оскільки його вина в простроченні виплати аліментів з 01.01.2022 року відсутня.

Таким чином, стягнення пені за прострочення сплати аліментів слід нараховувати з 01.07.2021 року по 01.01.2022 рік.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція була висловлена 25 квітня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду по цивільній справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

За період - 01.07.2021 р. по 01.01.2022 р.: р=3336 грн. х 1 % х 185 днів = 6171,60 грн.

- 01.08.2021р. по 01.01.2022 р. : р = 3336 грн. х 1% х 154 дня = 5137,44 грн.

- 01.09.2021 р. по 01.01.2022 р.: р =3336 грн. х 1 % х 123 дня = 4103,28 грн.

-01.10.2021 р. по 01.01.2022 р. : р = 3635 грн. х 1 % х 93 дня = 3380,55 грн.

-01.11.2021 р. по 01.01.2022 р. : р = 3635 грн. х 1 % х 62 дня = 2253,70 грн.

-01.12.2021 р. по 01.01.2022 р. : р = 3635 грн. х 1 % х 32 дня = 1163,20 грн.

Також відповідно до ст. 196 СК України пеня за кожен період заборгованості не повинена перевищувати 100 відсотків заборгованості за вказані періоди.

Отже пеня за прострочення сплати аліментів становить

р = 3336 +3336 + 3336 + 3380,55 + 2253,70 + 1163,20 = 16 805,45 грн.

Враховуючи вищенаведений правовий висновок Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, із відповідача в користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за заборгованість по сплаті аліментів в суму 16 805,45 грн.

Підсумовуючи викладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочку аліментів обґрунтовані частково, а саме за період з 01.07.2021 року по 01.01.2022 року в сумі 16805 грн. 45 к.. а не 25257 грн.55 к. станом на серпень 2022 року, як така, що заявлена позивачем в позовних вимогах, а тому позов в цій частині задовольняє частково.

Також з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд судом позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 992,40 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при подачі позову про встановлення місця проживання дитини в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 262-265 ЦПК України,ст.ст.160,161195,196 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого директором з розвитку АТ «Полтавський турбомеханічний завод», місце реєстрації: АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_2 неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.07.2021 року по 01.01.2022 року в сумі 16805 ( шістнадцять тисяч вісімсот п`ять) грн. 45 к., судовий збір в розмірі 992 грн. 40 к., а також судовий збір на користь держави в розмірі 992 грн. 40 коп.

В іншій частині цих позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_1 .

Третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (місце знаходження: м. Полтава, вул. Стешенка,6).

Третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради( місце знаходження м. Полтава, вул. М.Бірюзова, ).

Повний текст виготовлений 22.02.2023 року.

Суддя: Саркісян О.А.