ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/5691/22

провадження №22-ц/822/9,19/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М. І., Лисака І. Н.

секретаря Паучек І. І.

з участю представника позивача, представника відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» Самокиш Вікторії Юріївни

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2022 року, головуючий у першій інстанції Смотрицький В. Г

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у липні 2022 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу).

Зазначала, що Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», в особі начальника Кіцманського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» №933 Василькової Г.В. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 №9.

15 жовтня 2014 року було здійснено депозитний вклад в сумі 11367 Євро 92 євроценти відповідно до розпорядження банку на внесення коштів на депозит від 15 жовтня 2014 року.

Посилалася на те, що Акціонерним товариством «Альфа-банк» не виконано зобов`язання з повернення суми депозитного вкладу.

Відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000622 внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч.З, ст.191 4.4. ст.191 4.5, ст.200 ч.2 КК України, з якого вбачається, що - «18 липня 2014, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», розташованого в місті Кіцмань по вул. Незалежності,71, заволоділа коштами фізичних осіб.

Просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 №9 в сумі 11367 Євро 92 євроценти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 вересня 2021 року позов задоволено, постановлено стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 №9 в сумі 11367 Євро 92 євроценти.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 3 листопада 2022 року стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 вересня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 3 листопада 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення банківського вкладу та процентів) відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, копія розпорядження не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки складене не у відповідності до вимог нормативно-правових актів щодо документального оформлення касових операцій та не підтверджує внесення коштів за договором банківського вкладу, не відповідає формі документу даного виду, визначеній у додатку 8 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, не містить заповнення реквізитів згідно додатку 16 до цієї Інструкції щодо зазначення платника та отримувача, рахунку/рахунків, на який вносяться кошти, підпису касира, призначення платежу.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, договір між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 року №9 складається із 4 сторінок, ОСОБА_1 не надано копії 3-ї та 4-ї сторінок та оригінал договору, виписки по рахунку № НОМЕР_1 , який зазначений у п.1.1 договору.

Приймаючи як належний доказ висновок експертизи, проведеної в межах досудового розслідування, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та не враховані висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 05 березня 2018 року, справа №5011-66/7999-2012, від 14 серпня 2018 року, справа №922/3775/17.

Вказує, що ОСОБА_1 подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу після постановлення рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 вересня 2022 року, не направлено Акціонерному товариству «Альфа-Банк» копії заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу з доданими до неї матеріалами.

До позовної заяви ОСОБА_1 не додано договору про надання правничої допомоги, розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, акту приймання- передачі наданих послуг.

Судом першої інстанції розглянуто заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за відсутності Акціонерного товариства «Альфа-Банк», не повідомленого належним чином про розгляд справи, позбавлено Акціонерне товариство «Альфа-Банк» права на подання зави про зменшення розміру витрат.

Вважає, що витрати на оплату послуг адвоката в сумі 8000 грн. є необгрунтованими.

Посилається на те, що з огляду на складність справи вартість послуг адвоката з складання позовної заяви має дорівнювати 2000 грн., адвокат не подавав інших процесуальних документів, не брав участі в судових засіданнях.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-банк» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Альфа-банк» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення банківського вкладу та процентів), суд першої інстанції вважав встановленим, що Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 року №9, Акціонерним товариством «Альфа-банк» не виконано зобов`язання з повернення суми депозитного вкладу.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався розпорядження банку про внесення коштів на депозит, яке містить підписи начальника Кіцманського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Василькової Г.В. та ОСОБА_1 .

Стягуючи з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн., суд першої інстанції вказав на договір між адвокатом Гончаруком В.В. та Ревою О.В. від 14 червня 2022 року №14/06, акт виконаних робіт від 21 вересня 2022 року та виписку по рахунку від 15 вересня 2022 року.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість витрат на професійну правничу допомогу в умі 8000 грн.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», в особі начальника Кіцманського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Василькової Г. В. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 15 жовтня 2014 року № 9, за яким банк відкриває депозитний рахунок на суму 11367 євро 92 євроцента з нарахуванням відсотків в розмірі 12,8% річних по євро на строк з 15 жовтня 2014 року по 15 січня 2015 року включно.

Відповідно до копії розпорядження на суму внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014 року, виданого Кіцманським відділенням Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», його видано на виконання умов договору від 15 липня 2009 року, за яким дата внесення коштів 15 жовтня 2014 року, дата закінчення депозиту 15 січня 2015 року, короткостроковість депозиту, сума депозиту 11015,45 євро, сума внесення відсотків 352,47 євро, загальна сума вкладу 11367,92 євро, наявні підписи у графах «клієнт ОСОБА_3 », «начальник Кіцманського відділення Василькова Г.В.».

Згідно повідомлення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 06 січня 2015 року № 09.202-86/96-120 Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» з ОСОБА_1 договір банківського вкладу не вкладався, в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» не обліковується, банк не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував грошові кошти згідно договорів з депозитного обслуговування.

Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 13 лютого 2015 року №252-к, призначеної постановою старшого слідчого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 23 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622, підписи в наступних документах: договорі банківського вкладу «Інвестиційний» № 9 від 15 жовтня 2014 року укладеному між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 у графах «від імені Банка», «Начальник відділення Василькова Г.В.» та розпорядженні на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014, які були видані на ім`я ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_2 .

За висновком технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області №251-К від 28 серпня 2015 року, призначеної постановою старшого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 23 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622, відбиток печатки «м.Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1» у розпорядженні на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014 року виданому на ім`я ОСОБА_1 нанесені кліше печатки «м.Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1» зразки якої надані на дослідження.

Правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанку» згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Акціонерне товариство «Сенс Банк» .

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гончарук В.В., подано 25 вересня 2022 року поштою заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої додано договір між адвокатом Гончаруком В.В. та Рева О.В. про надання правничої (правової) допомоги від 14 червня 2022 року №14/06, акт виконаних робіт від 21 вересня 2022 року, виписку по рахунку від 15 червня 2022 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 вересня 2022 року

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга вказаної статті).

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору врегульовано положеннями статті 1059 ЦК України. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до статті 1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування та місцезнаходження банку (його філії), номер рахунку за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунку за вкладом іншим особам здійснюється банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Під час вирішення питання щодо дотримання письмової форми договору необхідно враховувати також пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1.4 Положення, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція), письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час -час її виконання), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 761/18883/15-ц (провадження № 61-20039св18), від 06 червня 2018 року у справі № 299/540/15-ц (провадження № 61-21611св18), від 25 вересня 2018 року у справі № 753/18070/15-ц (провадження № 61-12582св18).

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року (далі - Інструкція № 174), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (пункт 1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладення договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 визначено зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Отже, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Аналогічний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду викладала у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц».

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Грошові кошти в національній та іноземній валютах або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 глави 2 Положення № 516).

Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами письмової форми відповідного договору банківського вкладу (депозиту).

Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у пункті 46 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (№ 2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує її на власну користь, банк повинен повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави («Неждет Сахін і Періхан Шахін проти Туреччини» (Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey), № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року).

Тобто, ОСОБА_1 правомірно сподівалася на належне оформлення договору між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», в особі начальника Кіцманського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Василькової Г. В. та ОСОБА_1 банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 15 жовтня 2014 року № 9.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном (стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 2 липня 2002 року).

До матеріалів справи приєднано договір між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», в особі начальника Кіцманського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Василькової Г. В. та ОСОБА_1 банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 15 жовтня 2014 року № 9.

Наведений договір містить підписи у графах «клієнт ОСОБА_3 », «начальник Кіцманського відділення Василькова Г.В.».

Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області від 13 лютого 2015 року №252-к, призначеної постановою старшого слідчого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 23 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622, підписи в наступних документах: договорі банківського вкладу «Інвестиційний» № 9 від 15 жовтня 2014 року укладеному між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 у графах «від імені Банка», «Начальник відділення Василькова Г.В.» та розпорядженні на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014, які були видані на ім`я ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_2 .

За висновком технічної експертизи документів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Чернівецькій області №251-К від 28 серпня 2015 року, призначеної постановою старшого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В.Г. від 23 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622, відбиток печатки «м.Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1» у розпорядженні на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014 року виданому на ім`я ОСОБА_1 нанесені кліше печатки «м.Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1» зразки якої надані на дослідження.

За змістом 1.1 договору між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 року №9 банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору.

Отже розпорядження на суму внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці, видане Кіцманським відділенням Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 15 жовтня 2014 року, є допустимим доказом у справі.

За змістом розпорядження на суму внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014 року, виданого Кіцманським відділенням Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», дата внесення коштів 15 жовтня 2014 року, дата закінчення депозиту 15 січня 2015 року, короткостроковість депозиту, сума депозиту 11015,45 євро, сума внесення відсотків 352,47 євро, загальна сума вкладу 11367,92 євро.

З огляду на наведене посилання Акціонерного товариства «Альфа-банк» в апеляційній скарзі на те, розпорядження на суму внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014 року, видане Кіцманським відділенням Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», складене не у відповідності до вимог нормативно-правових актів щодо документального оформлення касових операцій та не підтверджує внесення коштів за договором банківського вкладу, не відповідає формі документу даного виду, визначеній у додатку 8 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, не містить заповнення реквізитів згідно додатку 16 до цієї Інструкції щодо зазначення платника та отримувача, рахунку/рахунків, на який вносяться кошти, підпису касира, призначення платежу не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 15 жовтня 2014 року №9 недійним не визнано, тому його чинність презюмується.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції обгрунтовано встановив факт укладення між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 договору банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 15 жовтня 2014 року №9 з внесенням ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок.

За відсутності доказів виконання зобов`язання ОСОБА_1 має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 15 жовтня 2014 року №9.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 3 листопада 2022 року

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відповідності до пункту 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частинами першою - третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гончарук В.В., у позовній заяві викладено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас ОСОБА_1 зазначено попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які очікується понести у зв`язку з розглядом справи, в сумі 15000 грн.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18.

Представником позивача ОСОБА_4 21 вересня 2022 року подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача.

Водночас представником позивача Гончаруком В.В. зроблено заяву про подання доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, заяву про розподіл судових витрат зроблено представником позивача Гончаруком В.В. до закінчення судових дебатів.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На підставі п.4.1 договору між адвокатом Гончаруком В.В. та Рева О.В. про надання правничої (правової) допомоги від 14 червня 2022 року оплата за даним договором здійснюється за домовленістю між сторонами, гонорар адвоката складає 8000 грн.

Згідно акту виконаних робіт від 21 вересня 2022 року адвокатом Гончаруком В.В. та Ревою О.В. підписано акт про надання адвокатом послуги з підготовки, складання та подання позовної заяви вартістю 5000 грн, участі у судовому засіданні вартістю 2000 грн, юридичних консультацій клієнта під час розгляду справи вартістю 1000 грн.

Оцінюючи доводи касаційної скарги про те, що представник відповідача не брав участі у судових засіданнях, слід враховувати, що п.4.1 договору між адвокатом Гончаруком В.В. та Рева О.В. про надання правничої (правової) допомоги від 14 червня 2022 року визначено гонорар адвоката у фіксованому розмірі 8000 грн., який не залежить від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, є визначеним.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для Рева О.В., реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, ураховуючи принципи співмірності, колегія суддів вважає справедливим відшкодування ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 8000 грн.

Не заслуговують на увагу твердження Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про розгляд судом першої інстанції заяви про ухвалення додаткового рішення за відсутності Акціонерного товариства «Альфа-Банк», не повідомленого належним чином про дату, час розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» належним чином повідомлено про розгляд справи Шевченківським районним судом м.Чернівці 3 листопада 2022 року (ухвалення додаткового рішення) згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 125 27 жовтня 2022 року (а.с.185).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2022 року слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

І. Н. Лисак