КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 940/1342/20 Головуючий у суді І інстанції Косович Т.П.
Провадження № 22-з/824/281/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

23 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Ігнатченко Н.В., суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», про стягнення коштів за шкоду, нанесену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 найого користь 73 753,18 грн матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), а також понесені судові витрати.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської областівід 15 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 583,98 грн заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП та 178,73 грн судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Івасина О.Р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тетіївського районного суду Київської областівід 15 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 262 грн матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також 514,13 грн витрат по сплаті судового збору.

6 лютого 2023 року представник позивача - адвокат Івасин О.Р. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанціях у загальному розмірі 17 500 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що у позовній заяві та в апеляційній скарзі він вказував, що протягом п`яти днів після ухвалення судових рішень він подасть докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, проте суд першої інстанції, вирішуючи його заяву від 27 червня 2022 року, такі докази безпідставно повернув. Оскільки апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове судове рішення, то вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу належить до його компетенції, а фактичний розмір зазначених витрат в місцевому суді становить 15 000 грн, в апеляційному суді - 2 500 грн.

Витребувані у Тетіївського районного суду Київської областіматеріали цивільної справи № 940/1342/20 надійшли до Київського апеляційного суду 17 лютого 2023 року.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на те, що зазначена справа по суті спору переглядалася судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження, колегія суддів дійшла висновку щодо проведення розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги позивача, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є не вирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Судом встановлено, що 15 червня 2022 року Тетіївський районний суд Київської області ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 583,98 грн заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП та 178,73 грн судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи.

При цьому місцевий суд зазначив в рішенні, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню, так як їх розмір на час ухвалення рішення не підтверджений належними доказами, а позивач зобов`язався надати їх відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

27 червня 2022 року представника позивача - адвокат Івасин О.Р. направив до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської областівід 28 липня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Івасина О.Р. про надання доказів розміру витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги після ухвалення рішення у справі № 940/1342/20 залишено без розгляду.

За висновками суду, заявник пропустив строк для подання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. При цьому у заяві про ухвалення додаткового рішення він не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказав про поважність причин його пропуску.

Вказана ухвала не оскаржувалася стороною позивача в апеляційному порядку і не була предметом перегляду за апеляційною скаргою на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 15 червня 2022 року, а отже є чинною.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою ж заявою.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі пред`явлених вимог, а правом визначати предмет та підставу відповідної заяви наділений лише заявник. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 12, 13, 43, 49 ЦПК України).

За таких обставин у суду апеляційної інстанції немає передбачених законом підстав для вирішення питання розподілу між сторонами судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, оскільки це питання взагалі не було предметом судового розгляду в суді першої інстанції, а відповідна заява представника позивача про відшкодування судових витрат залишена без розгляду на підставі частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Водночас, представник позивача вказав, що останній також поніс витрати на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме 2 500 грн за підготовку та подання апеляційної скарги.

Так, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

За статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частина друга статті 141 ЦПК Українипередбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

Встановлено, що в апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Івасин О.Р. навів попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, зокрема: складання апеляційної скарги - 2 500 грн та безпосереднє представництво у судовому засіданні - 2 500 грн, а також відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України зобов`язується подати протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення докази на підтвердження понесених судових витрат, про що робить відповідну заяву.

Копію постанови Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, яка прийнята у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, представник позивача отримав на свою електронну адресу 31 січня 2023 року та протягом п`яти днів з дня ухвалення цього судового рішення у справі, а саме 6 лютого 2023 року (5 лютого 2023 було вихідним днем (неділя)) надіслав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, представником ОСОБА_1 - адвокатом Івасином О.Р. було надано: договір про надання правової допомоги від 23 липня 2020 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги в тому числі у Київському апеляційному суді серії АІ № 1065247 від 30 жовтня 2020 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3944 від 26 листопада 2009 року; додаткову угоду № 3 від 11 липня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 23 липня 2020 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 3 лютого 2023 року до договору про надання правової допомоги від 23 липня 2020 року.

Згідно із пунктом 2 додаткової угоди № 3 від 11 липня 2022 року адвокат надає клієнту професійну правову допомогу та отримує винагороду за складання та подання апеляційної скарги на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 15 червня 2022 року у справі № 940/1342/20 у розмірі 2 500,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 3 лютого 2023 року всього позивачу адвокатом було надано послуг (виконано робіт) на загальну суму 2 500,00 грн і остаточний розрахунок за договором здійснюється не пізніше ніж протягом 30 днів з моменту підписання цього акту.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зважаючи на викладене вище та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 500 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зіскладністю цієї справи, наданим адвокатом Івасином О.Р. обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат не вбачається і відповідач цього не просив відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України.

Разом з тим, враховуючи, що апеляційна скарга та позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкодибули задоволені лише частково за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, компенсація витрат позивача за рахунок відповідача на оплату професійної правничої допомоги підлягає пропорційному зменшенню і становить 611,47 грн (2 500 х 19 262 / 78 753,18).

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 611,47 грн є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права позивача на отримання коштів, які будуть ним затрачені з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 26 січня 2023 року не було вирішено питання про судові витрати позивача на правничу допомогу, а заява представника ОСОБА_1 - адвоката Івасина О.Р. про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 134, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», про стягнення коштів за шкоду, нанесену внаслідок дорожньо-транспортної пригодидодаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 611,47 грн (шістсот одинадцять гривень 47 копійок) у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

М.В. Мережко

С.І. Савченко