КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/6688/22 Головуючий у суді І інстанції Яковлєва Л.В
Провадження № 22-ц/824/11/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 , в якому просив припинити стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року у справі № 359/1944/18.

Одночасно позивач через представника - адвоката Соловей Л.В. подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів у межах виконавчого провадження № 56212534, яке здійснюється на підставі судового наказу у справі № 359/1944/18, виданого 11 квітня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

На обґрунтування заяви зазначено, що 11 квітня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ у справі № 359/1944/18 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. 20 квітня 2018 року на виконання вищевказаного судового наказу Деснянським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження за № 56212534. У той же час, двоє спільних з ОСОБА_2 дітей проживають з початку 2022 року разом з батьком і витрати по їх забезпеченню несе лише він, так як відповідач не бере жодної участі у їх вихованні та утриманні, проте і досі отримує аліменти. Крім того, у провадженні суду перебуває справа № 754/14841/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом останнього про визначення місця проживання дітей (судове рішення у справі не ухвалено). Таким чином обставини, за яких був виданий судовий наказ у справі № 359/1944/18, змінилися, адже діти проживають із платником аліментів, а подальше його виконання буде порушувати їх права, оскільки аліменти є власністю дитини. Враховуючи наведене, на переконання сторони позивача, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача як того з батьків, з ким фактично проживають діти.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовувідмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту та поновлення його порушених прав. Само по собі пред`явлення позову про припинення стягнення аліментів не є підставою для зупинення стягнення аліментів і не може замінювати собою рішення суду у даній справі. При цьому на підставі судового наказу аліменти стягуються на утримання двох дітей, а отже у разі задоволення заяви позивача про повне зупинення стягнення аліментів, можуть бути порушені права дітей на отримання матеріальної допомоги від батька. За таких умов суд дійшов висновку про відсутність підстав та ризиків, визначених статтею 149 ЦПК України для забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Соловей Л.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не навів обґрунтованих мотивів свого рішення та не надав належної правової оцінки доказам, долученим до заяви про забезпечення позову, а лише обмежився цитуванням норм законів, які регулюють спірні правовідносини. Судом не враховано, що діти проживають з батьком, який їх повністю утримує, тому не зупинення стягнення аліментівна користь матері, яка проживає окремо, буде порушувати права дітей на матеріальне забезпечення у вигляді аліментів, які є їх власністю.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи подальше вчинення дій, що можуть порушити права та інтереси позивача, поновлення яких є предметом судового розгляду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

Судом встановлено, що 26 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив припинити стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року у справі № 359/1944/18.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що зазначеним судовим наказом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 15 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

20 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ЦМУ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. відкрито виконавче провадження № 56212534 з примусового виконання цього судового наказу.

Згідно довідок, виданих з місця роботи ОСОБА_1 - ПрАТ «Оболонь» у 2022 році, позивач працює в товаристві з 15 червня 2015 року та щомісячно сплачує (відраховує) аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як свідчать матеріали справи, із 24 серпня 2022 року ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дружиною ОСОБА_5 та її братом і матір`ю проживають в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 24 серпня 2022 року, актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 12 вересня 2022 року та актом від 15 вересня 2022 року.

У заяві про забезпечення позову щодо припинення стягнення аліментів позивач просив суд зупинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача у межах виконавчого провадження № 56212534, яке здійснюється на підставі судового наказу у справі № 359/1944/18, виданого 11 квітня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У справі, яка переглядається, встановлено, що між сторонами виник спір щодо припинення стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, які були присудженні до стягнення з позивача на користь відповідача відповідно до чинного судового наказу.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, утім не оскаржує виконавчий документ (судовий наказ), на підставі якого проводиться стягнення з нього аліментів на користь відповідача (матері дітей), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення за виконавчим документом.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення аліментів на користь відповідача та порушення прав позивача і малолітніх дітей, на користь яких стягуються аліменти, є по суті поясненнями до позовних вимог, які можуть бути враховані під час вирішення спору по суті, і не можуть бути враховані на стадії забезпечення позову.

В даному випадку забезпечення позову шляхом зупинення виплат аліментів на утримання дітей фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у запропонований стороною позивача спосіб в межах пред`явлених позовних вимог, оскільки недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили і не скасовано у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постанові (ухвалі) Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 336/6509/18 (провадження № 61-7153св19) та від 26 серпня 2020 року у справі № 950/2492/19 (провадження № 61-11673ск20).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 6 грудня 2007 року).

Отже, розглядаючи заяву позивача, суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, та оцінив рівноцінність і адекватність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Більше того, у разі забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості по аліментам на утримання малолітніх дітей за виконавчим документом у вигляді судового наказу, як одного із виду судового рішення, фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що є порушенням частини десятої статті 151 ЦПК України, якою передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відтак, наведені позивачем заходи забезпечення позову також не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову, не спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення про задоволення позову і жодним чином не впливають на ефективний захист, або поновлення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

З обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову щодоприпинення стягнення аліментів, а запропоновані заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірними із заявленими вимогами в цій справі.

В оцінці інших доводів апеляційної скарги колегією суддів враховано, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином аргументи апеляційної скарги, на які посилається представник позивача як на підставу для скасування ухвали суду першої інстанції та які зводяться до констатації обставин фактичних правовідносин, які, на її думку, склалися між сторонами, не мають значення для вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки ці обставини підлягають встановленню при вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог.

Між тим, питання обгрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

Під час апеляційного перегляду ухвали місцевого суду про відмову у забезпеченні позову було установлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів задоволено та припинено таке стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26 вересня 2022 року, а відтак поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача уже відбулося.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищенаведеного, аргументи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового забору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко