Справа № 452/2094/21 Головуючий у 1 інстанції: Бікезіна О.В.
Провадження № 22-ц/811/3140/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2022 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування.

26 жовтня 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 , як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору (в порядку ст. 52 ЦПК України), в якій він просить прийняти дану заяву до розгляду у справі №452/2094/21; визнати за ним право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 та в квартирі АДРЕСА_2 . Позовні вимоги обгрунтовує тими обставинами, що в провадженні Самбірського міського суду перебуває цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_2 вважає, що до спадщини, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_4 увійшли 1/2 частка в квартирі АДРЕСА_1 та в квартирі АДРЕСА_2 , набуті його матір`ю ОСОБА_1 у шлюбі з померлим і які належали їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Вважає, що дані вимоги порушують його права. Посилається на ті обставини, що зазначені квартири, хоча і набуті під час шлюбу, проте набуті за особисті кошти його матері та його. А саме: від продажу їх квартири АДРЕСА_3 ; за його особисті кошти; за кошти, які його матір отримала від своєї сестри. Свідоцтва про право власності на ці квартири в 2012 році були видані на ОСОБА_1 , оскільки вона перебувала в м. Самборі, а він перебував на заробітках. В той же час вони домовилися, що дані квартири належать їм на праві спільної власності в рівних частках. Після закінчення будівництва цих квартир, він посилився і досі проживає в квартирі АДРЕСА_1 , де і зареєстрував своє місце проживання.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2022 року в залученні до участі у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування, в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 відмовлено.

Позовну заяву з додатками повернуто ОСОБА_3 .

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржила відповідачка ОСОБА_1 .

Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою. Вважає, що позовна заява ОСОБА_3 відповідає вимогам ч. 2 ст. 193 ЦПК України, а ч. 1 ст. 193 ЦПК України не застосовується до позовів третіх осіб в силу ст. 52 ЦПК України, якою встановлений інший строк для подання позову третьою особою.

Вважає, що первісний позов ОСОБА_5 та позов третьої особи ОСОБА_3 є абсолютно пов`язані і це випливає із змісту їх позовних вимог.

Окрім цього, вважає, що суд першої інстанції безпідставно покликається на висновок, викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі №916/542/18 та на висновок, викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі №916/3245/17.

Просить ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23 лютого 2023 року, є дата складення повного судового рішення 24 лютого 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в залученні до участі у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування, в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 , суд виходив з тих обставин, що заявлений ОСОБА_3 позов не взаємопов язаний з первісним позовом, адже вимоги за ним виникли з інших правовідносин, які врегульовані нормами іншого права, це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що спір між сторонами за первинним позовом виник із спадкових відносин щодо спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_4 між спадкоємцями: ОСОБА_2 (як сином) та ОСОБА_1 (як дружиною).

Проте ОСОБА_3 згідно з копією матеріалів спадкової справи №126/2021, заведеною Самбірською державною нотаріальною конторою, до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 не відноситься. Отже не є учасником цих спадкових правовідносин.

Разом з тим, позов ОСОБА_3 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про визнання права власності на майно, обгрунтовано порушенням права спільної власності, тобто спір виник не зі спадкових правовідносин, а з відносин права власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (щодо спільної часткової власності).

Як випливає з позову ОСОБА_3 не є власником квартир по АДРЕСА_4 та по АДРЕСА_5 .

На обставини, що спірні квартири були придбані за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 посилалася у своєму відзиві на первісний позов, як на заперечення, наведених позивачем обставин. Отже при розгляді справи судом ці обставини будуть з ясовуватися. Крім того, судом задоволено клопотання ОСОБА_1 щодо допиту ОСОБА_3 як свідка по даній справі.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Верховний Суд за таких міркувань відзначає, що реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ЦПК України.

У процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем інша особа (третя особа) з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

За змістом ч. 1 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», судам слід мати на увазі, що, оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК.

Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги є однорідними, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших, таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 ЦПК України, тобто як до вимог щодо подачі зустрічного позову.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним. Недоцільно розглядати первісний позов і зустрічний позов, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування.

Таким чином, для того, щоб набути статус третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, повинно бути дотримано декілька критеріїв:

1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору);

2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам );

3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Дотримання цих критеріїв підлягає оцінці та з`ясуванню під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи з самостійними вимогами (аналогічний висновок наведено у Постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі №910/12463/18, від 27 вересня 2019 року у справі №904/323/19, від 05 грудня 2019 року у справі №911/3132/17, від 11 листопада 2020 року у справі №912/2751/16).

Отже, право на пред`явлення позовної заяви третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору не є абсолютним, подаючи позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо форми, змісту, строку подання, а також порядку її подання.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Великої Палати Верховного Суду у справах від 13 березня 2019 року №916/3245/17 та від 12 червня 2019 року №916/542/18.

З аналізу наведених норм процесуального закону та відповідних роз`яснень Постанови пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», слідує, що процесуальний закон вказує на певні умови прийняття судом позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету позову: 1) взаємний зв`язок первісного позову та позову третьої особи; 2) однорідність вимог та нерозривна пов`язаність вимог між собою; 3) від вирішення однієї вимоги залежить вирішення інших; 4) доцільність спільного розгляду цих позовів.

Також, Велика палата Верховного суду у справах від 13 березня 2019 року №916/3245/17 та від 12 червня 2019 року №916/542/18 дійшла висновку про те, що позов третьої особи, поданий, згідно приписів ст. 52 ЦПК України, може бути прийнятий судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. А вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Аналізуючи вказану норму закону, слід зробити висновок, що для набуття статусу третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, повинен мати місце такий критерій, як наявність єдиного предмету спору.

Таким чином, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи, в силу ч. 1 ст. 52 ЦПК України, повинна містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є спадкові права, спір виник між дружиною та сином спадкодавця ОСОБА_6 щодо набуття права власності на спадкове майно.

ОСОБА_3 згідно з копією матеріалів спадкової справи №126/2021, заведеною Самбірською державною нотаріальною конторою, до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 не відноситься. Отже не є учасником цих спадкових правовідносин.

Водночас, позов ОСОБА_3 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору про визнання права власності на майно, обгрунтовано порушенням права власності, тобто спір виник не зі спадкових правовідносин, а з відносин права власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (щодо спільної часткової власності).

Оскільки заявлений фізичною особою - учасником позов не взаємопов`язаний з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, його спільний розгляд з первісним позовом є неможливим. Позовна заява третьої особи має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Таким чином, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові за наявності відповідних підстав.

Зважаючи на викладене, колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_3 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції роз`яснює, що відмова в залученні до участі у цивільній справі за первісним позовом в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, не позбавляє ОСОБА_3 права пред`явити позов із такими вимогами у загальному порядку, а тому права ОСОБА_3 можуть бути захищені у інший спосіб, тобто шляхом пред`явлення позову в загальному порядку. Отже, відмову в прийнятті зустрічного позову та його повернення не можна вважати обмеженням доступу до правосуддя в розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку, тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору і постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2023 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк