Номер провадження: 22-ц/813/4616/23
Головуючий у першій інстанції Сафарова А Ф.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Бездрабко В. О.,

Кутурланової О. В.,

секретар Виходець А. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2022 року у складі головуючого судді Сафарова А.Ф., повний текст рішення складено 22 листопада 2022 року,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 серпня 2009 року Відділом реєстрації актового стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 702, зареєстрований шлюб між ним та ОСОБА_3 . Під час перебування у шлюбі у них народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюбні відносини між ним з дружиною не склалися, подружні стосунки наразі не підтримуються, у них різні характери, погляди на життя, на цьому ґрунті постійно виникали сварки, примирення між ними не можливе. Дані обставини підтверджують те, що подальші подружні стосунки між ними не можливі. На примирення категорично не згоден. Складний період в їх спільних стосунках тривав довгий час, за який вони багаторазово намагались зберегти сім`ю, за наслідком чого він цілком впевнено і безумовно дійшов висновку про відсутність будь-яких можливостей для збереження шлюбу.

На підставі викладеного просив розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_3 , зареєстрований 01 серпня 2009 року Відділом реєстрації актового стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 702.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 серпня 2009 року Відділом реєстрації актового стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 702 розірвано.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2022 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року скасовано. Справу направлено на розгляд за встановленою законом підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 липня 2022 року справу передано до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2022 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 18 серпня 2022 року про виправлення описки, визначена підсудність цивільної страви за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу Комінтернівському районному суду Одеської області.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2022 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 01 серпня 2009 року Відділом реєстрації актового стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 702. вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї не можливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що суд незважаючи на подану нею заяву про відкладення розгляду справи з підстав неможливості прийняття нею участі у розгляді справи у зв`язку із перебуванням за межами України у зв`язку із воєнним станом, що позбавило її можливості реалізувати свої процесуальні права визначені законом.

Також вказувала на те, що судові повістки у встановлені законом строки на її адресу не направлялися та їй не вручалися.

Крім того ні ухвалу про відкриття провадження у справі, ні позовну заяву з доданими до неї матеріалами у встановленому законом порядку їй не вручалися, з огляду на те, що вона знаходиться за межами України.

Також зазначає, що в матеріалах справи є докази того, що ще до звернення позивача до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу, позивачем було розпочато у Щвейцарії процедуру з питань розірвання шлюбу.

Вказуючи на те, що законодавством Швейцарії, де постійно на протязі семи років проживають обидві сторони, при розірванні шлюбу обов`язково підлягає вирішенню питання визначення участі батьків у вихованні та утриманні дітей, а також питання розподілу майна , вважає, що позивач подав позов про розірвання шлюбу в Україні з метою уникнення зобов`язань по утриманню малолітніх дітей та розподілі майна на території Швейцарії.

Посилаючись на положення статей 60, 62, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» вважає, що розірвання шлюбу між нею та позивачем повинно проходити за нормами законодавства Швейцарії.

Також заявник вказала на не вжиття судом жодних заходів для примирення подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

В судове засідання позивач, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився. Надав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі..

Представник позивача, адвокат Кліменко В.В., в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав. Вказував на те, що сторони тривалий час проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин. Збереження сім`ї не можливо. Позивач має намір укласти інший шлюб. Спору щодо місця проживання дітей між сторонами немає. За взаємною згодою діти проживають з відповідачкою і позивач не претендує на опіку над дітьми. Факт звернення з позовом про розірвання шлюбу у Швейцарії категорично заперечував. Посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

В судове засідання відповідачка, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилась. До суду надійшла заява про відкладення розгляду справи із посиланням на погіршення стану здоров`я заявника, проте на підтвердження наведених у заяві причин неявки жодних доказів до заяви не додано, у зв`язку із чим підстави для визнання повідомлених причин неявки поважними відсутні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, не визнання судом наведених у заяві про відкладення розгляду справи причин неявки поважними, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених цивільним процесуальним законодавством, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що 01 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №702. після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_8 ».

Під час шлюбу у сторін народилися діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 27 жовтня 2021 року сторони разом не проживають.

Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Беручи до уваги те, що у жодній заяві, поданої відповідачем в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду ОСОБА_2 не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 не бажає зберігати подружні відносини із заявником доводи відповідача про порушення його права на не вжиття судом жодних заходів для примирення подружжя, зокрема не наданням строку на примирення, є безпідставними.

Крім того, колегія суддів враховує, що з часу подання позову у жовтні 2021 року у сторін було достатньо часу на примирення, якого не відбулося, що, крім іншого, підтверджується наданими ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» до апеляційного суду відзивом на апеляційну скаргу та заявою, в яких він просить залишити без змін рішення суду про розірвання шлюбу, вказуючи на відсутність у нього намірів укладати мирову угоду.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, зважаючи на відносини, що склалися між сторонами, при яких збереження сім`ї не можливо, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а також намір позивача укласти новій шлюб.

Посилання заявника на неможливість розгляду справи про розірвання шлюбу без вирішення питань щодо утримання дітей та поділу майна не мають правового значення для вирішення даного спору. Оскільки факт розірвання судом шлюбу не перешкоджає сторонам окремо вирішити вказані питання.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо непідсудності даної цивільної справи судам України з огляду на таке.

Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право", визначено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Положеннями статей 60, 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи сторони є громадянами України.

В 2015 році сторони виїхали на постійне місце проживання за межі України у Швейцарію в м. Цюрих.

З вказаного часу сторони зареєстровані та постійно проживають за межами України на території Швейцарі, що підтверджується копією свідчень з місця проживання сторін у Швейцарії, виданих Управлінням з народонаселення Служби реєстрації осіб м. Цюрих від 08 жовтня 2021 року, та не заперечується сторонами.

Враховуючи наведені норми права та обставини справи, доводи апеляційної скарги що розірвання шлюбу повинно проходити згідно норм законодавства Швейцарії та в порядку встановленому законодавством Швейцарії, а не на території України є необґрунтованими, оскільки обидві сторони є громадянами України і в силу вимог статей 60, 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто законодавством України.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , ще до звернення до Київського районного суду м. Одеси розпочато процедуру розірвання шлюбу у Швейцарії, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних доводів.

Надані апеляційному суду представником ОСОБА_2 , адвокатом Сухецькою С.М. копія рішення Зоричського районного суду м. Цюріх справа №EF210006-L/U від 28 липня 2022 року, учасники справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не може бути прийнята в якості належного та допустимого доказу, оскільки відсутній належним чином оформлений переклад вказаного документу.

Крім того, з доданого до копії вказаного рішення перекладу першого аркушу документу вбачається, що рішення ухвалено за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про заходи забезпечення в іноземному процесі розірвання шлюбу.

З пояснень представника ОСОБА_1 , адвоката Кіменко В. П. вбачається, що вказане рішення прийнято компетентним судом Швейцарії за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення в рамках процедури розірвання шлюбу за кордоном (в Україні). З будь-якими позовами про розірвання шлюбу у Швейцарії ОСОБА_1 не звертався.

Будь-яких належних та допустимих доказів щодо наявності у суді чи іншому юрисдикційному органі Швейцарії справи про розірвання шлюбу між сторонами в матеріалах справи відсутні, а тому підстави для закриття провадження у цій справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права також є необґрунтованими та не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що копія позовної заяви, разом з доданими до неї документами направлена на електронну адресу відповідача ще Київським районним судом м. Одеси 28 жовтня 2021 року.

Після скасування апеляційним судом рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року та визначення Верховним Судом підсудності цієї справи Комінтернівським районним судом Одеської області 29 вересня 2022 року постановлена ухвала про прийняття до розгляду цієї цивільної справи у спрощеному проваджені з повідомленням (викликом) сторін та призначення розгляду справи на 24 жовтня 2022 року.

Копія ухвали направлена судом на електронну адресу ОСОБА_2 , з якої остання направляла на адресу суду всі свої звернення. З довідок про доставку електронного листа вбачається, що документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції представляла адвокат Сухецька С.М. на підставі ордеру про надання правової допомоги.

21 жовтня 2022 року через систему Електронний суд надійшло клопотання від представника ОСОБА_2 , адвоката Сухецької С.М. про відкладення розгляду справи у зв`язку із службовим відрядженням за межі України.

24 жовтня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про її бажання особисто приймати участь у розгляді справи та заперечення щодо розгляду справи за її відсутності та відсутності її представника.

У зв`язку із чим судом першої інстанції відкладено розгляд справи призначений на 24 жовтня 2022 року на 22 листопада 2022 року, про що було повідомлено відповідача шляхом направлення на її електронну адресу повідомлення про призначення розгляду справи, яке згідно довідки про доставку електронного документа, доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_4 .

22 листопада 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи із посиланням на неможливість прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку із перебування за межами України з двома малолітніми дітьми у зв`язку з воєнним станом. Крім цього, відповідач наполягала на розгляді справи виключно за її участі, оскільки дана справа стосується її особистих прав та законних інтересів, вказавши, що нею вирішується питання технічної можливості участі у справі в режимі відеоконференції.

Представник відповідача в судове засідання призначене на 22 листопада 2022 року не з`явилась та причини своєї неявки суду не повідомила.

Наслідки неявки в судове засідання визначені статтею 223 ЦПК України, відповідно до якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина перша).

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (частина четверта).

Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки до суду учасників справи, у тому числі відповідача, залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки до суду учасника справи, у тому числі відповідача. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами

Зважаючи на те, що перше судове засідання було відкладено та призначено повторне судове засідання з достатнім інтервалом часу для надання можливості стороні відповідача підготуватися до судового розгляду справи, Комінтернівський районний суд Одеської області працював у штатному режимі, бойові дії на території Одеської області не проводилися, можливістю використати технічні засоби для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідач не скористалась, за наявності відповідного роз`яснення з боку суду, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статті 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності належним чином повідомленого про розгляд справи відповідача, який повторно не з`явився в судове засідання.

При цьому колегія суддів звертає також увагу на те, що заявник не навела обґрунтованих доводів, що розгляд справи судом першої інстанції призвів до неправильного вирішення спору по суті вимог.

Не направлення судом відповідачу процесуальних документів та викликів до суду в порядку визначеному Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, ДСА України від 27 червня 2008 року №1092/5/54 не призвело до порушення процесуальних прав відповідача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи всі документи та виклики направлялись на її електронну адресу, яку вона використовувала для направлення своїх звернень та надання документів до суду.

З наведеного вбачається, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, оскільки ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2023 року.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О. В. Кутурланова