Справа № 947/5147/23
Провадження № 2-з/947/258/23
УХВАЛА

28.02.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

розглянувши заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову у справі за позовною заявою Одеської міської ради () до ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за участі третіх осіб ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння до суду звернулася Одеська міська рада, в якому просить Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.06.2022 року, зареєстроване в реєстрі за № 391, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 ; також просить суд встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили воно є підставою для: скасування рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер рішення: 63979638 від 24.06.2022 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Іриною Миколаївною, та припинення права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_2 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді від 28.02.23 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Одеська міська рада звернулася до суду з заявою про застосування судом заходів забезпечення позову у вигляді заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав. У тому числі нотаріусам вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), а також шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), мотивуючи вимоги тим, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також може призвести до порушення прав третіх осіб. заявником не зазначено необхідності застосування зустрічного забезпечення.

Суддя, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позовних вимог підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимоги ст. 150 ч. 1 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладення арешту на майно та ( або) грошові кошти, що належать або підлягаю передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. Також частина 3 цієї ж статті наголошує на те, що заходи забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленим позивачем вимогами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто, виходячи з аналізу даних норм, можна констатувати, що насамперед накладення арешту на майно боржника є приписом, який завжди забороняє боржникові розпоряджатися майном, а саме його відчужувати, тобто у такому значенні ці поняття є тотожними і є одним зі способів обтяження майна. Однак арешт є ширшим поняттям, бо, окрім вжиття такого роду заходів, може передбачати застосування й інших. І якщо у вузькому розумінні арешт зводиться в основному до обмежень у праві розпорядження майном, як правило, шляхом винесення ухвали з наступним направленням її до компетентного органу для їх реального запровадження або безпосереднього внесення виконавцем відповідного запису до реєстру, що унеможливлює його відчуження (передачу, приховування готівкових коштів/здійснення видаткових операцій з банківських рахунків), то, як більш загальне поняття, воно ще включає низку другорядних дій: за можливості проведення опису, а в разі необхідності залежно від особливостей майна прийняття рішення про заборону ним користування, його опечатування, вилучення та передачу на зберігання боржникові або іншим особам, відомості про що відображаються в ухвал суду про арешт.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Таким заходом забезпечення позову як заборона дій суд захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судом норм чинного законодавства України при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до 149 ч.2 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, суд може залежно від обставин забезпечити позов повністю або частково.

Суд зазначає, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (п.2 ч.3 ст.154 ЦПК України).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути спів мірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову суд не вбачає підстав для застосування судом заходів зустрічного забезпечення, оскільки зазначений вид забезпечення позову не завдає збитків відповідачеві, тому суд вважає за можливе не застосовувати заходи зустрічного забезпечення, тим більше, що даний захід забезпечення позову може бути застосований судом на любій стадії судового процесу та відповідач також має право звернутись до суду з відповідною заявою.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе застосувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав. У тому числі нотаріусам вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100).

Керуючись ст. 150 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Одеської міської ради () до ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за участі третіх осіб ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння- задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони:

- суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі органам та суб`єктам державної реєстрації прав вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100).

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради /м. Одеса, вул. Черняховського, 6/ та для відому заінтересованим особам.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її дії.

Суддя Луняченко В. О.