ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1380/21
Провадження №2/477/60/23
16 лютого 2023 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.
за участі секретаря судового засідання Резуник Т.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 ,
про поділ спільного сумісного майна подружжя,
22 липня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених та змінених позовних вимог просить:
В обґрунтування поданого позову вказує, що з 25 квітня 1987 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу, ними за договором купівлі-продажу від 23 квітня 2002 року придбано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (на час укладення договору Жовтневого) району Миколаївської області, право власності на який зареєстровано за відповідачем. В подальшому, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, за відповідачем також зареєстровано право власності на земельну ділянку, надану для обслуговування цього будинку, яка розташована за вищевказаною адресою. Оскільки відповідно до статті 60 СК України, вказане майно набуто в період шлюбу, то воно перебуває у правовому режимі спільного сумісного майна подружжя, та відповідно до частини першої статті 70 СК України їх частки є рівними. Згоди між сторонами про добровільний поділ майна не досягнуто, тому ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року провадження у справі відкрито та розпочато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання 16 лютого 2023 року позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні 16 лютого 2023 року позовні вимоги підримала, просила суд визнати спірне майно сумісним майном подружжяз рівними частками та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна. не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.
Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 25 квітня 1987 року по 13 вересня 2021 року, що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу від 25 квітня 1987 року, серії НОМЕР_2 (а.с.7).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 квітня 2002 року №3491-Л, укладеного на регіональній біржі півдня України, ОСОБА_2 , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, 23 квітня 2002 року придбала житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 (а.с.8, 43).
Рішенням третейського суду від 24 квітня 2002 року №1-3491-Л, вказаний вище договір купівлі-продажу нерухомого майна визнано дійсним та визнано за ОСОБА_2 право власності на придбаний на біржових торгах згідно статті 9 ЖК України об`єкт нерухомості цілий житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.44).

На підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2002 року та рішення третейського суду від 24 квітня 2002 року, Миколаївським міжміським бюро те6хнічної інвентаризації 28 травня 2002 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірний будинок (а.с.44 зворотна сторона).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №248977, виданого 03 березня 2009 року відділом Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської обалсті, ОСОБА_2 на підставі рішення 16 сесії 5 скликання Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської обалсті від 30 січня 2009 року, отримала у власність земельну ділянку, площею 0,2131 га, що розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 9).

Як вбачається із інвентарної справи №4190 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого до 23 квітня 2002 року була ОСОБА_4 , придбане домоволодіння станом на час його відчуження складалося з житлового будинку, житловою площею 35.40 кв.м, літньої кухні, погребу, вбиральні, сараю, навісу, огорожі та споруд (аркуш інвентарної справи 36).

Зі змісту пояснень позивача, що викладені ним в позовній заяві вбачається, що за час спільного проживання з відповідачем ними було зроблено поліпшення вказаного житлового будинку, внаслідок чого змінилися його житлові характеристики.

Вказані доводи ОСОБА_2 повністю підтверджуються відомостями, що містяться в матеріалах інвентарної справи №4190 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема зведеним актом вартості будинків, господарських будівель та споруд, оцінювальним актом про будинок, оцінювальним актом про господарські будівлі та споруди, описом конструктивних елементів будинку тощо. Вищевказані обставини свідчать про те, що в період з 2002 року по 2020 рік сторонами у справі здійснено реконструкцію житлового будинку та зведено додаткові споруди та господарські будівлі, зокрема й шляхом самовільного будівництва таких елементів.

З копії технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 слідує, що власником вказаного домоволодіння є ОСОБА_2 (а.с.10-14).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 09 липня 2021 року, вартість житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає 58 883 грн (а.с.15).

Відповідно до звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки від 09 липня 2021 року, вартість земельної ділянки площею 0, 2131 га, кадастровий номер :01:046:0017 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 станом на 09 липня 2023 року складає 21 720 грн (а.с.16).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 28 жовтня 2021 року №12, на підставі заяви ОСОБА_2 , присвоєно адресу житловому будинку та земельній ділянці, власником яких є ОСОБА_2 АДРЕСА_1 (а.с.45).

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , на замовлення ОСОБА_2 07 лютого 2022 року товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ ТИЦ «Нью Вектор» проведено технічне обстеження належного замовнику житлового будинку, в ході якого встановлено можливість безпечної експлуатації реконструйованого житлового будинку, а також зазначено експлікацію приміщень будинку та характеристику будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 110-113).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 листопада 2022 року, індексний номер 315267831, 14 листопада 2022 року державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області на підставі зазначених документів: рішення органу місцевого самоврядування, витягу з реєстру будівельної діяльності, договору купівлі-продажу від 23 квітня 2002 року, рішення третейського суду та технічного паспорту за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 113, 3 кв.м, житловою площею 51, 3 кв.м, зазначений літ А-1, з його складовими, що позначені літ а3 навіс, літ а4 навіс, літ. Б літня кухня, літ. В вбиральня, літ. Е навіс, літ. Ж вбиральня, літ. З душ, літ. И навіс, №1, 8 хвіртка, №2, 3, 5 , 7, 9 огорожа, №4 ворота, №6 басейн, І вимощення.

Таким чином, обставини, що встановлені судом вказують на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, придбали житловий будинок, здійснили його реконструкцію та у встановленому порядку зареєстрували відповідне право на реконструйоване майно, однак через неможливість у добровільному порядку досягти згоди щодо поділу спірного будинку, між сторонами виник спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до положень статтей 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 22, частини першої статті 24, статті 25, частини першої статті 28 КпШС України, (чинного на час реєстрації шлюбу між сторонами та придбання спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Також аналогічне правове положення закріплене в статтях 60, 70 СК України та статті 368 ЦК України.

Статтею 50 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

При розгляді справ про поділ майна подружжя слід мати на увазі, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: а) час набуття такого майна; б) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); в) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За статтею 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із статтею 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами статті 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 СК України.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі рішення виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 28 жовтня 2021 року №12, договору купівлі-продажу від 23 квітня 2002 року №3491-Л, укладеного на регіональній біржі півдня України, рішенням третейського суду від 24 квітня 2002 року №1-3491-Л, технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_2 07 лютого 2022 року державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на реконструйований житловий будинок та збудовані самочинно господарські будівлі та споруди.

За відомостями, що містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , який виготовлено на замовлення ОСОБА_2 07 лютого 2022 року, встановлено, що спірний житловий будинок побудовано 1965 року, а господарські будівлі та споруди зведено до 2010 року. Відповідно до даних інвентарної справи на спірний будинок, добудова житлового будинку, внаслідок якого збільшилася його площа здійснено у 2009 році.

Згідно пояснень позивача та його представників, що надані ними під час розгляду справи, після придбання у 2002 році ОСОБА_2 спірного будинку, сторони почали спільно проживати у вказаному будинку та поліпшувати його конструктивні особливості для комфортного проживання своєї родини.

З метою обслуговування цього будинку сторонами було вжито заходи, щодо оформлення земельної ділянки для його обслуговування, яка набута на підставі рішення органу місцевого самоврядування власником нерухомого майна, яке розташоване на цій земельній ділянці, про що видано відповідний правовстановлюючий документ.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 60 СК України презюмує набуття подружжям майна в спільну сумісну власність, а тому той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву не скористалася, у судове засідання не з`явилася та відповідно жодних заперечень з приводу позовних вимог ОСОБА_2 на спростування його доводів не надала.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги встановлену статтею 60 СК України презумпцію виникнення права спільної сумісної власності суд вважає, що спірне домоволодіння є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках. При цьому поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Таким чином, щодо поділу між сторонами житлового будинку, суд виходить з того, що вказаний будинок придбано сторонами у період шлюбу; за час подружнього життя сторонами було здійснено добудову вказаного будинку, внаслідок чого збільшилися його технічні характеристики та здійснено державну реєстрацію права власності на спірне домоволодіння.

Відповідач по справі, будучи обізнаною про перебування справи за позовом ОСОБА_2 на розгляді у суді, в судове засідання не з`явилася та не заперечила презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тому в силу статей 60, 61, 70, 74 СК України, таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, а частки у такому праві сторін є рівними.

На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок загальною площею 113,3 кв.м, житловою 51.3 кв.м. з надвірними та господарським спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літера А-1, навіс літера а3, навіс літера а4, літня кухня літера Б, вбиральня літера В, навіс літера Е, вбиральня літера Ж, душ літера З, навіс літера И, хвіртка №1,8, огорожа №2, 3, 5, 7, 9, ворота №4, басейн №6, вимощення І, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,2131 га; та земельну ділянку, кадастровий номер :01:046:0017, площею 0,2131 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 113,3 кв.м, житловою 51.3 кв.м. з надвірними та господарським спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літера А-1, навіс літера а3, навіс літера а4, літня кухня літера Б, вбиральня літера В, навіс літера Е, вбиральня літера Ж, душ літера З, навіс літера И, хвіртка №1,8, огорожа №2, 3, 5, 7, 9, ворота №4, басейн №6, вимощення І, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,2131 га; та на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:046:0017, площею 0,2131 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО