Справа №489/192/17
Провадження № 22-ц/812/186/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі представника відповідача - Наседкіна О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Микульшиною Г.А., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 26 вересня 2007 року між Банком та відповідачем був укладений Кредитний договір №158-07/МБ (далі Договір), згідно якого останній було надано кредитні кошти окремими частинами у межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 90 000,00 доларів США, з оплатою відсоткової ставки 14,00% річних (у випадку порушення позичальником строків погашення кредитних коштів - 30% річних).

Згідно з пунктом 2.1. Кредитного договору видача кредитних коштів у рамках кредитної лінії здійснюється у вигляді надання траншів відповідно до Додаткових угод до цього договору, що укладаються між Сторонами у валютах та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Кредитування Позичальника здійснюється шляхом видачі окремих траншів, за письмовою заявкою Позичальника та відповідно до Додаткових угод до цього Договору (пункт 2.1.7).

26 вересня 2007 року Сторони уклали Додаткову угоду №1 згідно якої Банк надає Позичальнику протягом 2-х банківських днів, з моменту укладення цієї Додаткової угоди транш кредитних коштів у розмірі 45 000,00 доларів США зі строком користування до 25 вересня 2022 року. Повернення вказаного траншу кредитних коштів та сплата процентів здійснюється Позичальником у строки згідно із Графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за Додатковою угодою №1 виконав у повному обсязі.

21 листопада 2007 року Сторонами укладено Додаткову угоду №2 згідно якої Банк надає позичальнику транш кредитних коштів у розмірі 45 000,00 доларів США зі строком користування до 20 серпня 2022 року. Повернення вказаного траншу кредитних коштів та сплата процентів здійснюється Позичальником у строки згідно із Графіком погашення кредиту. Банк виконав свої зобов`язання за Додатковою угодою №2 в повному обсязі

Додатковою угодою №3 від 28 листопада 2008 року Сторони внесли зміни до Кредитного договору №158-07/МБ щодо розміру процентних ставок за користування кредитними коштами. Всі інші вимоги кредитного договору залишилися без змін.

28 січня 2011 року Сторони уклали Додаткову угоду №4 до Кредитного договору №158-07/МБ, відповідно до пункту 2.5 якої Позичальник зобов`язується повернути остаточно Кредитні кошти до 25 вересня 2022 року та погодили порядок повернення Кредитних коштів.

Позичальник зобов`язався щомісяця в термін з 1 по 15 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитним коштам у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 року становить 606 дол.США та за додатковою угодою №2 від 21 листопада 2007 року - 614 дол. США. У складі ануїтентного платежу також сплачується проценти за користування кредитними коштами.

Пунктом 6 цієї додаткової угоди визначено, що на дату її укладання залишок заборгованості з отриманих кредитних коштів за додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 року складає 38714,21 дол. США та за додатковою угодою №2 від 21 листопада 2007 року 39 147.78 дол. США.

Позичальник припустився прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором з погашення наданих позичальнику кредитних коштів та по сплаті процентів за користування кредитними коштами. Загальна сума простроченої заборгованості, що утворилася на дату укладання додаткової угоди становить 13 148.64 дол. США.

Позичальник зобов`язався щомісяця в термін з 1 по 15 число кожного місяця одночасно зі сплатою Банку поточної заборгованості за отриманими кредитними коштами, процентами за користування кредитними коштами, сплачувати банку згідно з графіком зниження розміру заборгованості, а саме вищевказану суму простроченої заборгованості зі сплати процентів у розмірі 108.21 дол. США за додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 року та 126.18 дол. США за додатковою угодою №2 від 21 листопада 2007 року, якої припустився позичальник на 28 січня 2011 року.

Також, сторони внесено зміни до пункту 2.5.2 кредитного договору щодо черговості погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідачем були допущені прострочення сплати чергових платежів, у зв`язку з чим станом на 03 березня 2016 року виникла прострочена заборгованість, яка становить 2 707 511,79 грн.: за першим траншем МБ/1 Кредитного договору 158-07/МБ від 26 вересня 2007 року:

-30 106,38 дол. США, що еквівалентно 807 174,99 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту;

-2 472,14 дол.США, що еквівалентно 66 279,96 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту;

-479,86 дол. США, що еквівалентно 12 865,51 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам;

-4 706,99 дола.США, що еквівалентно 126 198,05 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам;

за другим траншем МБ/2 Кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року:

-30 323,03 дол. США, що еквівалентно 812 983,54 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту;

-2 533,27 дол.США, що еквівалентно 67 918,90 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту;

-484,45 дол. США, що еквівалентно 12 988,41 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам;

-4 697,20 дол.США, що еквівалентно 125 935,42 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам.

675 167.01 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотками.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року в сумі 2 707 511.79 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2020 було замінено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» (далі-ТОВ «Олком-Лізинг»).

Повторним заочним рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Олком-Лізинг» заборгованість за Кредитним Договором № 158-07/МБ від 26 вересня 2007 року в розмірі за першим траншем Кредитного договору: 30 106,38 дол.США, що еквівалентно 807 174,99 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 2 472,14 дол. США, що еквівалентно 66 279,96 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 479,86 доларів США, що еквівалентно 12 865,51 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 4 706,99 доларів США, що еквівалентно 126 198,05 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; за другим траншем Кредитного договору: 30 323,03 доларів США, що еквівалентно 812 983,54 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 2 533,27 доларів США, що еквівалентно 67 918,90 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 484,45 дол. США, що еквівалентно 12 988,41 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 4 697,20 дол.США, що еквівалентно 125 935,42 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; а також пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотками 180 652.14 грн., що разом складає 2 212 996 грн.92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Олком-Лізинг» судовий збір у розмірі 33 196 грн.80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення в частині задоволення позову про стягнення основного боргу та відсотків змінити шляхом зменшення суми, що підлягає стягненню на 167 075,63 грн.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказували, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції не наводив, а лише виходив з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем разом з позовом. Зазначений розрахунок зроблений позивачем станом на березень 2016 року, тобто в ньому враховані платежі станом на лютий 2016 року включно.

У зв`язку з тим, що 28 січня 2011 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 158-07 МБ від 26 вересня 2007 року, в якій сторони визначили існуючий розмір заборгованості за обома траншами як за тілом кредиту, так і за відсотками та встановили новий графік платежів по кредиту, будь-які розрахунки між сторонами з моменту укладення кредитного договору № 158-07МБ від 26 вересня 2007 року по день укладення додатково: угоди № 4 від 28 січня 2011 року до вказаного кредитного договору будь-якого значення для розрахунку заборгованості не мають.

За період з 28 листопада 2011 року по лютий 2016 року (період до якого позивачем зроблено розрахунок ціни позову), виходячи з сум платежів, визначених графіками платежів до додаткової угоди № 4, відповідачка повинна була б сплатити банку загальну суму: 74 420 доларів США.

Згідно доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості за період з 28 січня 2011 року по 28 лютого 2016 року відповідачкою було сплачено сукупно за 1-м та 2-м траншем за тілом кредиту суму в розмірі 12 517,82 дол. США.

Вказувала, що оскільки з листопада 2014 року відповідачка перестала регулярно сплачувати грошові кошти позивачу, усі суми, які сплачувались нею за період з листопада 2014 року по березень 2016 року були зараховані позивачем в якості погашення відсотків. З огляду на те, що у зазначений проміжок часу курс долару значно виріс по відношенню до гривні, позивачка втратила можливість самостійно купувати долари та гасити заборгованість безпосередньо в іноземній валюті, натомість вона поповнювала свій рахунок сумами в гривні для купівлі банком на міжбанківській валютній біржі доларів США за зниженим курсом з подальшим направленням придбаної іноземної валюти на погашення заборгованості за кредитом. З наведених підстав прив`язати платежі за період з листопада 2014 року по березень 2016 року до конкретного траншу неможливо, у зв`язку з чим подальші розрахунки заборгованостей за відсотками будуть зроблені, виходячи з сукупних показників за 1-м та 2-м траншами разом.

Згідно графіків платежів за 1-м та 2-м траншами, які є додатками до додаткової угоди № 4 від 28 січня 2011 року, загальний розмір відсотків, що підлягали сплаті за період з 28 січня 2011 року по 28 лютого 2016 року становить 55 923,70 дол. США.

За вказаний період позивачем на погашення відсотків за 1-м та 2-м траншами сплачено 51 696,39 доларів США.

Таким чином, на її думку, розмір заборгованості за відсотками за першим та другим траншами станом на березень 2016 року дорівнює 4 227, 31 дол. США.

Судом же загалом було стягнуто за відсотками за першим та другим траншами суму в розмірі 10 368,5 дол. США

Отже, вказує, що наявна надмірно стягнута з відповідача сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками щонайменше в розмірі 6 231,84 дол. США.

Банк у своєму розрахунку виходив з курсу гривні до долару США в сумі 26,810762 грн. за 1 долар.

Відтак, в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за обома траншами кредитного договору, оскаржуване рішення підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення щонайменше на 167 075,63 грн.

Щодо порушення, допущеного судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені вказувала, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

При цьому, суд відзначив, що позовна заява була подана банком 12 січня 2017 року шляхом поштового відправлення.

Як наслідок, суд зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення нарахованого розміру пені за період з 12 січня 2016 року по 12 січня 2017 року, що складає 180 652,14 грн.

Водночас, матеріали справи містять лише розрахунок пені, складений позивачем станом на 03 березня 2016 року.

Відтак, визначити розмір пені за період з 12 січня 2016 року по 12 січня 2017 року у суду першої інстанції об`єктивної можливості не було.

Більше того, навіть наданий позивачем розрахунок пені був зроблений виходячи з, як було обґрунтовано вище, помилково визначеної суми заборгованості.

Отже, позивач своїх вимог в частині стягнення пені належним чином не довів, а відтак, рішення суду про її часткове стягнення є помилковим та підлягає скасуванню.

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

У наданих до суду письмових поясненнях представник позивача вказав, що надані апелянтом до апеляційної скарги додаткові докази не можуть братися судом до уваги та враховуватися апеляційним судом при ухвалені судового рішення, оскільки клопотання про їх долучення до матеріалів справи в апеляційній скарзі не порушується, відповідач та її представники мали можливість та не були позбавлені подати до суду відзив на позовну заяву, додаткові докази, власний розрахунок або клопотання про призначення судової економічної експертизи. Між тим, за період з 23 липні 2020 року по 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 користуючись професійною правничою допомогою шести, у різні періоди, адвокатів, на адресу суду відзиву на позовну заяву, клопотань або пояснень щодо суті позовних вимог від відповідача не надходило.

Просив розглядати справу за відсутності представника товариства, у задоволені апеляційної скарги відмовити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив про її задоволення.

Відповідач про дату, час та розгляду справи повідомлена належним чином. Зважаючи на викладене неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

У пункті 6 частини 2 статті 356 ЦПК України вказано, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд апеляційної інстанції може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи, які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

При цьому закон допускає прийняття апеляційним судом нових доказів лише у "виключних випадках" обумовлених існуванням причин за яких учасник справи не мав можливості подати їх до суду першої інстанції "з причин, що об`єктивно не залежали від нього". Такими можуть визнаватися причини, які є об`єктивна непереборними, не залежать від волевиявлення учасника справи, перешкоджають чи істотно утруднюють вчинення ним процесуальної дії та підтверджені доказами.

Апелянтом до апеляційної скарги надано нові докази- квитанції про сплату коштів за кредитом за січень 2011 року, червень, серпень - грудень 2014 року, лютий, березень, травень - вересень 2015 року. Клопотання про їх долучення до матеріалів справи з посиланням на поважність причин недолучення їх у суді першої інстанції відсутнє.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача зазначав, що існували об`єктивні обставини, які перешкоджали поданню цих доказів, у справі приймали участі інші представники.

За матеріалами справи, у червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заочного рішення( т.1 а.с.88-89). Між тим, будь-яких доводів щодо безпідставності пред`явленого позивачем позову не вказувала.

У додаткових поясненнях до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем зазначено розрахунки заборгованості є безпідставними, необгрунтованим та незрозумілими. Однак, на підтвердження зазначеного, доказів, які б спростовували розрахунок позивача не надала (т.1 а.с.110).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 ( суддя Кирильчук О.І.) задоволено, заочне рішення цього суду від 20 квітня 2017 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження на 10 вересня 2020 року на 9.00 ( т.1 а.с.125-126).

Після чого справа до розгляду призначалася неодноразово. Протокольною ухвалою суду від 03 серпня 2021 року( т.2 а.с.11-12), клопотання відповідача про витребування доказів, а саме оригіналів кредитного договору та додаткових угод до нього, первинні документи бухгалтерського обліку щодо здійснення операцій по кредитному договору, залишено без розгляду.

Колегія суддів вважає, що наведені представником відповідача причини неподання доказів є суб`єктивними так, як пов`язані з діяльністю представників відповідача - адвокатів Розніна В.А., Олейнікової С.С., Литовки В.О., Бабченка Д.І., Астаніної Л.Д., які діяли від імені відповідача. Недобросовісне здійснення представниками своїх процесуальних обов`язків у частині надання до суду доказів, як і неналежне формування позиції захисту у цій справі представниками відповідача не є поважною причиною неподання доказів і не становить виключний випадок у розумінні частини 3 статті 367 ЦПК України (т.1 а.с.108,109,150,233,234).

Інших обставин неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції представником відповідача не зазначено.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач не була позбавлений можливості заявляти клопотання та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України. Отже, судом дотримано принцип рівності та змагальності сторін.

А відтак, зважаючи на тривалий розгляд справи з червня 2020 року, не доведення відповідачем неможливості подання ним нових доказів до суду першої інстанції у визначеному процесуальним законом порядку з об`єктивно незалежних від нього причин, апеляційний суд не приймає надані апелянтом до апеляційної скарги письмові докази і відмовляє у їх долучені, та повертає апелянту.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, особу, яка з`явилася у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником за всіма правами та обов`язками якого згідно статуту є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено Кредитний договір №158-07/МБ, відповідно до якого відповідачу було надано кредитні кошти окремими частинами відповідно до Додаткових угод до цього Договору, у межах непоновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 90 000,00 доларів США.

Згідно з пунктом 1.1 Договору Позивач надає Відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні кошти окремими частинами (траншами) у межах непоновлювальної кредитної лінії з максимальних лімітом заборгованості 90000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці, згідно з підпунктом «а» п.3.1 Кредитного договору, а саме: за кредитом у доларах США 14,00 (чотирнадцять) процентів річних, а у випадку порушення позичальником строків погашення кредитних коштів - 30 % річних.

Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути всі отримані кредитні кошти Банку у валютах заборгованості за кожним траншем у строки, встановлені Додатковими угодами до цього Договору, укладеними між сторонами, з остаточним строком повернення до 25 вересня 2022 року, шляхом перерахування коштів на відповідні позичкові рахунки.

Згідно п. 3.1. Кредитного договору Банк нараховує, а позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, окремо за кожним траншем, отриманим відповідно до Додаткової угоди до цього Договору, укладеної між сторонами, виходячи з наступних процентних ставок: а) за кредитом у доларах США - 14,00 % річних за користування кредитними коштами в період із дня видачі до остаточного повернення кредитних коштів; б) у випадку порушення позичальником строків погашення кредитних коштів, зазначених у Графіку погашення кредиту відповідно до Додаткової угоди до цього Договору - за кредитом у доларах США - 30,00 % річних від суми невиконаного вчасно зобов`язання за кредитом згідно з вказаним графіком, за період часу: із моменту непогашення суми кредитних коштів до дня фактичного погашення цієї позичкової заборгованості, але не більше остаточного строку повернення кредитних коштів; в) за кредитом у доларах США - 14,00 % річних за період з моменту видачі кредитних коштів до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.

У пункті 3.3. Кредитного договору розрахунок процентів з здійснюється за період користування кожним траншем окремо. Із моменту видачі кредитних коштів до моменту повернення коштів Банку. Нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на Позичковому рахунку Позичальника за період з 1 по останнє число місяця. Нарахування процентів проводиться по методу «факт»/360.

Відповідно до Додаткових угод № 1 від 26 вересня 2007 року та № 2 від 21 листопада 2007 року до вищевказаного Кредитного договору Позичальнику були надані кредитні кошти двома траншами по 45 000,00 доларів США кожний, зі строком повернення до 25 вересня 2022 року та до 20 серпня 2022 року відповідно.

Також, 28 листопада 2008 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 3 до кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року, відповідно до якої внесено зміни до п.3.1 цього договору та погоджено сторонами нарахуванням Банком та сплата позичальником процентів за кредитом 14,0% річних за користування кредитними коштами в період з дня видачі до 27 листопада 2008 року та 15,5% річних в період з 28 листопада 2008 року до остаточного повернення кредитних коштів.

28 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Додаткову угоду № 4 до зазначеного Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони домовились про те, що позичальник зобов`язується повністю повернути всі отримані кредитні кошти Банку у валютах заборгованості за кожним траншем у строки, встановлені Додатковими угодами до цього договору, укладеними між сторонами, з остаточним строком повернення до 25 вересня 2022 року. Також, було визначено склад та розмір щомісячних ануїтентних платежів.

Пункт 2.5 кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року викладено у новій редакції «Позичальник зобов`язався щомісяця в термін з 1 по 15 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитним коштам у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 року становить 606 доларів США та за додатковою угодою №2 від 21 листопада 2007 року - 614 доларів США. У складі ануїтентного платежу також сплачується проценти за користування кредитними коштами.

Також, сторони дійшли згоди ( пункт 2.5.2 Договору) що суми, внесені позичальником у погашення поточної заборгованості за цим договором, направляються на виконання зобов`язання позичальника в наступній черговості:

а) у першу чергу погашаються прострочені проценти за користування кредитним коштами;

б) у другу чергу погашаються нараховані проценти за користування кредитним коштами, які не є простроченим;

в) в третю чергу погашаються прострочені суми за основним боргом по кредиту;

г) у четверту чергу погашається прострочена заборгованість по кредитним коштам;

г) у п`яту чергу погашається пеня за прострочення сплати ануїтетного платежу, процентів та інших платежів за цим договором.

Пунктом 6 цієї додаткової угоди визначено, що на дату її укладання залишок заборгованості з отриманих кредитних коштів за додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 року складає 38714 доларів США 21 цент та за додатковою угодою №2 від 21 листопада 2007 року 39 147 доларів США 78 центів.

Позичальник припустився прострочення виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором з погашення наданих Позичальнику Кредитних коштів та по сплаті процентів за користування Кредитними коштами. Загальна сума зазначеної простроченої заборгованості, що утворилася на дату укладення цієї Додаткової угоди становить 13 148,64 доларів США та складається з:

- простроченої заборгованості з погашення отриманих Кредитних коштів за Додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 року до Кредитного Договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року у розмірі 3714,21 доларів США;

- простроченої заборгованості з погашення отриманих Кредитних коштів за Додатковою угодою №2 від 21 листопада 2007 року до Кредитного Договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року у розмірі 3808,90 доларів США;

- простроченої заборгованості із сплати процентів за користування Кредитними коштами за Додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 року до Кредитного Договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року у розмірі 2597,14 доларів США;

- простроченої заборгованості із сплати процентів за користування Кредитними коштами за Додатковою угодою №2 від 21 листопада 2007 року до Кредитного Договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року у розмірі 3028,39 доларів США.

Позичальник зобов`язався щомісяця в термін з 1 по 15 число кожного місяця одночасно зі сплатою Банку поточної заборгованості за отриманими кредитними коштами, процентами за користування кредитними коштами, сплачувати банку згідно з графіком зниження розміру заборгованості, а саме вищевказану суму простроченої заборгованості зі сплати процентів у розмірі 108.21 дол.США за додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 року та 126.18 дол.США за додатковою угодою №2 від 21 листопада 2007 року, якої припустився позичальник на 28 січня 2011 року.

Сплату простроченої заборгованості позичальник зобов`язався сплатити до 15 січня 2014 року.

Повернення кредитних коштів та сплата процентів за додатковою угодо №1 від 26 вересня 2007 року та за додатковою уродою №2 від 21 листопада 2007 року до кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року, здійснюється позичальником у наданій валюті і у строки згідно із графіком зниження розміру заборгованості.

Згідно п. 7.1. Кредитного Договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

АТ «Банк Фінанси та Кредит» у повному обсязі виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

ОСОБА_1 свої зобов`язання виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим, станом на 03 березня 2016 року утворилася заборгованість становить 2 707 511,79 гри.: за першим траншем МБ/1 Кредитного договору 158-07/МБ від 26 вересня 2007 року:

-30 106,38 доларів США, що еквівалентно 807 174,99 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту;

-2 472,14 доларів США, що еквівалентно 66 279,96 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту;

-479,86 доларів США, що еквівалентно 12 865,51 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам;

-4 706,99 доларів США, що еквівалентно 126 198,05 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам;

за другим траншем МБ/2 Кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року:

-30 323,03 доларів США, що еквівалентно 812 983,54 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту;

-2 533,27 доларів США, що еквівалентно 67 918,90 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту;

-484,45 доларів США, що еквівалентно 12 988,41 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам;

-4 697,20 доларів США, що еквівалентно 125 935,42 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам.

675 167 грн.01 коп. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотками.

09 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким Банк відступив новому кредитору права вимоги до позичальників та/або поручителів, зазначених у додатках №1,2 до цього договору, у тому числі і за кредитним договором № 158-07/МБ. Цього ж дня між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВОлком-Лізинг укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави, згідно якого ТОВ Олком-Лізинг набув права вимоги до іпотекодавців, зазначених у додатку №1 до цього договору (т.1 а.с. 184-188,189-193,194).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2020 року замінено позивача ПАТ «Банк Фінаси» та кредит правонаступником ТзОВ «Олком-Лізинг» (т.1, а.с.201-202).

Відповідно до ч.1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбаченихст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зіст.514цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку по обом траншам відповідач виконувала свої зобов`язання з врахуванням вимог додаткової угоди №4 від 28 січня 2011 року з 01 лютого 2011 року по 15 жовтня 2013 року регулярно. З вказаної дати стала допускати прострочення виконання кредитних зобов`язань і з грудня 2014 року взагалі припинила їх виконання.

Відповідно до графіку зниження розміру заборгованості до додаткової угоди №1 від 26 вересня 2007 року до кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року залишок заборгованості по основному боргу ( кредиту) становить 38 714.21 дол. США. Сплата цієї заборгованості за графіком розбита на щомісячні платежі, починаючи з 01 лютого 2011 року по 25 вересня 2022 року включно. Всього 139 щомісячних ануїтетних платежів по погашенню кредиту ( поточного та реструктуризованого основного боргу) та відсотків у розмірі 606 доларів США, а останній платіж 25 вересня 2022 року 197.34 доларів США. А відтак, з врахуванням сплати за період з 1 лютого 2011 року по 13 січня 2013 року суми на погашення реструктуризованих процентів у розмірі 108.21 долар США, відповідач повинна була сплачувати щомісяця 714.21 доларів США, а після 13 січня 2013 року по 606 доларів США.

Згідно доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості за період з 28 січня 2011 року по 28 лютого 2016 року відповідачем було сплачено за 1-м 6135.69 дол. США на повернення суми кредиту.

А відтак, відповідачем на виконання графіку зниження розміру заборгованості до додаткової угоди №1 від 26 вересня 2007 року до кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року у розмірі 38 714.21 дол. США сплачено 6135.69 дол. США на повернення суми кредиту. Отже, заборгованість склала 32578.52 дол. США, з яких прострочена заборгованість по основному боргу склала 2472.14 дол. США, сума страхової суми заборгованості по основному боргу 30106.38 дол. США.

Свої зобов`язання щодо суми на погашення реструктуризованих процентів за період з 1 лютого 2011 року по 13 січня 2013 року у розмірі 108.21 дол. США відповідач виконала у відповідності до умов додаткової угоди.

За період з 01 лютого 2011 року по 26 лютого 2016 року відповідачем сплачено процентів за користування кредитним коштами у розмірі 24071.72 дол.США, сума заборгованості по процентам склала 479.86 дол. США, сума прострочених відсотків 4706.99 дол. США

Відповідно до графіку зниження розміру заборгованості до додаткової угоди №2 від 22 листопада 2007 року до кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року залишок заборгованості по основному боргу ( кредиту) становить 39 141.78 дол. США. Сплата цієї заборгованості за графіком розбита на щомісячні платежі, починаючи з 01 лютого 2011 року по 15 серпня 2022 року включно. Всього 138 щомісячних ануїтетних платежів по погашенню кредиту (поточного та реструктуризованого основного боргу) та відсотків у розмірі 614 доларів США, а останній платіж 15 серпня 2022 року 338.13 доларів США. А відтак, з врахуванням сплати за період з 1 лютого 2011 року по 13 січня 2013 року суми на погашення реструктуризованих процентів у розмірі 126.18 дол. США, відповідач повинна була сплачувати щомісяця 740.18 дол. США, а після 13 січня 2013 року по 614 дол. США.

Згідно доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості за період з 01 лютого 2011 року по 28 лютого 2016 року відповідачем було сплачено за 2-м 6291.48 дол. США на повернення суми кредиту. А відтак, відповідачем на виконання графіку зниження розміру заборгованості до додаткової угоди №2 від 21 листопада 2007 року до кредитного договору №158-07/МБ від 26 вересня 2007 року у розмірі 39141.78 дол. США сплачено 6291.48 дол. США на повернення суми кредиту. Отже, заборгованість склала 32856.30 дол. США, з яких прострочена заборгованість по основному боргу склала 2533.27 дол. США, сума заборгованості по основному боргу 30323.03 дол. США.

За період з 01 лютого 2011 року по 26 лютого 2016 року відповідачем сплачено процентів за користування кредитним коштами у розмірі 23977.35 дол. США, сума заборгованості по процентам склала 484.45 дол. США, сума прострочених відсотків 4697.20 дол. США

Свої зобов`язання щодо суми на погашення реструктуризованих процентів за період з 1 лютого 2011 року по 13 січня 2013 року у розмірі 126.18 дол. США відповідач виконала у відповідності до умов додаткової угоди.

Не погоджуючись із розміром заборгованості, апелянт в апеляційні скарзі зазначала, що за період з 28 січня 2011 року по лютий 2016 року (період до якого позивачем зроблено розрахунок ціни позову), виходячи з сум платежів, визначених графіками платежів до додаткової угоди № 4, відповідачка повинна була б сплатити банку загальну суму: 74 420 доларів США, з яких 36 966 доларів США по 1-му траншу, в тому числі 27 824.42 долари США за користування кредитом, 9141 .58 доларів США тіла кредиту.

За умови виконання зазначених зобов`язань відповідно до додаткової угоди №4 від 28 січня 2011 року заборгованість за тілом 1 -го траншу кредиту станом на березень 2016 року мала б із 38 717.21 доларів США зменшитися на 9141.58 долар США та мав би дорівнювати 29 572.63 доларів США

Згідно доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості за період з 28 січня 2011 року по 28 лютого 2016 року відповідачем було сплачено сукупно за 1-м та 2-м траншем за тілом кредиту суму в розмірі 12 517,82 доларів США.

Вказувала, що оскільки з листопада 2014 року відповідачка перестала регулярно сплачувати грошові кошти позивачу, усі суми, які сплачувались нею за період з листопада 2014 року по березень 2016 року були зараховані позивачем в якості погашення відсотків.

Згідно графіків платежів за 1-м та 2-м траншами, які є додатками до додаткової угоди № 4 від 28 січня 2011 року, загальний розмір відсотків, що підлягали сплаті за період з 28 січня 2011 року по 28 лютого 2016 року становить 55 923,7 доларів США.

За вказаний період позивачем на погашення відсотків за 1-м та 2-м траншами сплачено 51 696,39 доларів США.

Таким чином, на її думку, розмір заборгованості за відсотками за першим та другим траншами станом на березень 2016 року дорівнює 4 227, 31 доларів США.

Судом же загалом було стягнуто за відсотками за першим та другим траншами суму в розмірі 10 368,5 доларів США

Отже, вказує, що наявна надмірно стягнута з відповідача сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками щонайменше в розмірі 6 231,84 доларів США.

Відтак, розмір стягнутої заборгованості за обома траншами кредитного договору, повинна бути зменшена щонайменше на 167 075,63 грн. На підтвердження чого апелянтом надано відповідний розрахунок.

Проте, розрахунок, наведений ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не може бути прийнятий до уваги, оскільки він зроблений без урахування вимог п.2.5.2 кредитного договору, який передбачає черговість направлення коштів, внесених позичальником у погашення поточної заборгованості за цим договором: у першу чергу погашаються прострочені проценти за користування кредитним коштами; у другу чергу погашаються нараховані проценти за користування кредитним коштами, які не є простроченим;у третю чергу погашаються прострочені суми за основним боргом по кредиту; у четверту чергу погашається прострочена заборгованість по кредитним коштам; у п`яту чергу погашається пеня за прострочення сплати ануїтетного платежу, процентів та інших платежів за цим договором. Так як починаючи з вересня 2013 року відповідач допускала прострочення сплати по щомісячним, а тому сплачені неї кошти розподілялися відповідно до вимог вищевказаного пункту договору.

У наведеному відповідачем розрахунку остання посилається на сплату по 1300 дол. США за кожним договором 28 січня 2011 року. Вказані суми зараховані банком в рахунок погашення заборгованості за процентами 28 січня 2011 року, що вбачається із розрахунку позивача, тоді як період сплати погодженої сторонами заборгованості за обома траншами розпочався з 01 лютого 2011 року.

Жодних доказів про те, що нею у погашення кредиту вносились кошти і вони не враховані банком також не надано.

Отже, враховуючи, що позичальником було порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по основному боргу кредиту та суми строкової і простроченої заборгованості по відсотках. Аргументи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно позовних вимог в частині стягнення пені.

Апеляційний суд зазначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач належним чином не виконувала умови договору щодо кредитних коштів разом із нарахованими на них процентами, отже позивач має право вимагати від відповідача сплати пені, розмір та строк нарахування якої сторони визначили у договорі.

Як вбачається із наданого до суду розрахунку, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 675 167 грн.01 коп. за період з 03 березня 2015 року по 03 березня 2016 року.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, згідно якої вона зазначала про те, що оскільки позивач звернувся до суду 17 січня 2017 року, то вимоги про стягнення заборгованості, що виникла до 17 січня 2014 року, а також про стягнення неустойки, що виникла до 17 січня 2016 року, є такими, що виходять за межі передбаченої законом позовної давності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено позовну заяву до суду 12 січня 2017 року шляхом поштового відправлення, що підтверджується відміткою на конверті (т. 1а.с. 54-55 ).

Між тим, згідно наданого позивачем розрахунку встановлено, що розмір пені за прострочення ОСОБА_1 основного боргу та відсотків нараховано ним починаючи з березня 2015 року, тобто поза межами встановленого спеціального строку позовної давності для стягнення пені в один рік.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині, та стягнув нараховану пеню за період з 12 січня 2016 року по 12 січня 2017 року, що складає 180 652 грн.14 коп. Стягнута сума пені фактично відповідає нарахуванням за період з 12 січня по 03 березня 2016 року, проте таке не є підставою для відмови у задоволені цих вимог.

А відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо неправильності поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, клопотань про призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності розрахунку умовам кредитного договору не заявлялось, наданий позивачем розрахунок є чітким, зрозумілим і приймається судом за достовірний.

Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, бо не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші),а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи, за заявою відповідача було скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року після чого справа неодноразова призначалася до розгляду та була у провадженні суду більше ніж 2 роки. Між тим, відповідач протягом тривалого часу так і не надала до суду доказів, які б спростовували правильність проведеного позивачем розрахунку, доказів сплати заборгованості за кредитним договором після звернення позивача до суду з цим позовом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

За змістом п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані позивачем докази, надав їм відповідно правову оцінку та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому в силу вимог ст.374 ЦПК України його слід залишити без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 27 лютого 2023 року.