Справа № 362/3230/22
Провадження № 2/362/551/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 березня 2023 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що він є клієнтом відповідача, мав відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 і видану платіжну карту Універсальна № НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом у розмірі 50 000 гривень 00 копійок.

21.06.2022 року з рахунку позивача було списано грошові кошти на загальну суму 45 455 гривень 97 копійок трьома платіжними операціями, зробленими фактично одночасно по 15 151 гривень 99 копійок.

Також, в той день з рахунку позивача відповідачем тричі була списана банківська комісія за виконання вказаних платежів у сумі 606 гривень 08 копійок, 606 гривень 08 копійок і 588 гривень 41 копійка (разом 1 801 гривень 00 копійок).

Стверджуючи, що будь-яких розпоряджень щодо переведення грошових коштів з належної йому банківської картки позивач не надавав, будь яких платіжних доручень не складав та не скеровував їх відповідачу ні у паперовому вигляді, ні у електронному з використанням електронної системи «Приват24», або будь якої іншої клієнтської системи банку для виконання платіжних операцій, позивач вважає, що грошові кошти списані наведеними вище платіжними операціями, є такими що здійснені поза його волею.

Надалі, 27.07.2022 року на вказаний рахунок позивача надійшли кошти від платника ОСОБА_2 як повернення грошових коштів за договором позики в сумі 46 250 гривень 00 копійок; однак вказана сума була зарахована відповідачем як погашення від`ємного значення балансу рахунку в межах кредитного ліміту, яке утворилося внаслідок згаданого вище незаконного списання грошових коштів та подальшого списання відповідачем у зв`язку з цим банківської комісії, обов`язкового платежу та відсотків за користування кредитним лімітом.

Посилаючись на відповідні положення банківського законодавства, позивач вважає незаконними такі дії відповідача та просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 48 222 гривень 94 копійки (а.с. 39 - 45).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

09 листопада 2022 року судом отримано відзив на позов, який було подано із пропущенням строку встановленого судом (а.с. 52 - 61).

При цьому, ухвалою суду від 01 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про поновлення процесуального строку (а.с. 76).

Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений судом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Позивач є клієнтом відповідача і мав відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 і видану платіжну карту Універсальна № НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом у розмірі 50 000 гривень 00 копійок.

Під час розгляду справи вказану обставину сторони визнали і не оспорили.

Із наданої позивачем на підтвердження своїх доводів виписки по рахунку судом встановлено, що 21.06.2022 року з рахунку позивача було списано грошові кошти на загальну суму 45 455 гривень 97 копійок трьома платіжними операціями по 15 151 гривень 99 копійок та було списано банківську комісію за виконання вказаних платежів у сумі 606 гривень 08 копійок, 606 гривень 08 копійок і 588 гривень 41 копійка, а також 27.07.2022 року позивачу було зараховано грошові кошти від платника ОСОБА_2 як повернення грошових коштів за договором позики в сумі 46 250 гривень 00 копійок, яку було зараховано відповідачем як погашення від`ємного значення балансу рахунку в межах кредитного ліміту (а.с. 16 - 18).

Вирішуючи справу по суті, суд керується наступними положеннями спеціального законодавства.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно із п.14.3. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.

У пунктах 14.1., 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу.

Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір!, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, що не заперечується позивачем.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Згідно із цією статтею договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За змістом п.6 розділу VI Положення № 705 та п.14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Як встановлено судом з платіжної картки позивача за картрахунком № НОМЕР_2 21.06.2022 року було проведено транзакцію щодо переказу коштів в загальній сумі 45 455 гривень 97 копійок.

Отже, вказана операція по рахунку позивача була здійснена через віддалені канали банківського обслуговування.

Враховуючи те, що треті особи для здійснення платіжних операцій, не мали б змоги зробити це, не знаючи паролю входу до системи «Приват24», паролів відомих лише позивачу, усіх даних картки Унівесальна (номер, дату, статичний та динамічний пароль, пін коду картки), слід зробити висновок пре то, що позивачем не було дотримано вищенаведених вимог спеціального законодавства щодо забезпечення збереження інформації необхідної для авторизації клієнта через відпалені канали банківського обслуговування.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що «ні паролю входу до системи інтернет-банкінгу «Приват24», ні ПІН-коду кредитної картки, ні інших реквізитів картки, таких як термін дії, секретний CVV-код, та будь-якої іншої контрольної чи ідентифікуючої інформації, за допомогою якої можна ініціювати платежі, позивач нікому не розголошував».

Натомість, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, позивачем не підтверджено відповідними доказами той факт, що ним здійснено передачу іншим особам паролю входу до системи інтернет-банкінгу «Приват24», ні ПІН-коду кредитної картки, ні інших реквізитів картки, таких як термін дії, секретний CVV-код, та будь-якої іншої контрольної чи ідентифікуючої інформації, за допомогою якої можна ініціювати платежі.

Зокрема, позивачем до заяви не додано та під час розгляду справи суду не надано жодних письмових доказів на підтвердження того факту, що ним не розголошено ні паролю входу до системи інтернет-банкінгу «Приват24», ні ПІН-коду кредитної картки, ні інших реквізитів картки, таких як термін дії, секретний CVV-код, та будь-якої іншої контрольної чи ідентифікуючої інформації, за допомогою якої можна ініціювати платежі.

Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину не розголошення (передачі третім особам) позивачем паролю входу до системи інтернет-банкінгу «Приват24», ПІН-коду кредитної картки, інших реквізитів картки, таких як термін дії, секретний CVV-код, та будь-якої іншої контрольної чи ідентифікуючої інформації, за допомогою якої можна ініціювати платежі.

У зв`язку із цим, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо не розголошення паролю входу до системи інтернет-банкінгу «Приват24», ПІН-коду кредитної картки, інших реквізитів картки, таких як термін дії, секретний CVV-код, та будь-якої іншої контрольної чи ідентифікуючої інформації, за допомогою якої можна ініціювати платежі, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами.

За розголошення ПІН-коду картки несе відповідальність клієнт банку.

У даному випадку грошові кошти з картки позивача було переведено через Інтернет банкінг «Приват24».

Для того, щоб здійснити вхід до Приват24 необхідно знати пароль входу або ж у випадку його зміни знати ПІН-код будь-якої своєї активної картки.

Тобто, без розголошення (передачі чи повідомлення) особою ПІН-коду своєї картки іншій особі, неможливо скористатись за стосунком Приват24.

Згідно із статтями 1066 і 1068 ПК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до статті 1073 ПК України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За правилами ст. 1074 ПК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що значаться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Крім того, порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 р. № 705 , в розділі 6 якого викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками.

Зокрема, пунктом 3 розділу VI Положення передбачено, що банк зобов`язаний у спосіб передбачений договором:

1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використання електронного платіжного засобу;

2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжної операції, які не виконувалися користувачем;

3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання, електронних документів. Зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку;

4) Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснення операції з використання електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

В той же час, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем ( п. 5).

Отже, вищевказані норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» підлягають застосуванню лише в тому разі, якщо користувач (платник! не вчинив дій або не допустив бездіяльності, які сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (неналежні перекази! якшо у здійсненні неналежного переказу винен не тільки ініціатор переказу, а й платник, то вищевказані норми права не можуть бути застосовані.

Натомість, під час розгляду справи позивачем не доведено, що грошові кошти було переведено без його волевиявлення та здійснено не за його власним бажанням.

Наявність кримінального провадження, на переконання суду не свідчить про неправомірність дій банку у вказаних правовідносинах.

Також, суд керується правовими висновками постанови Верховного Суду від 10.07.2019 року у справі № 522/22780/15-ц відповідно до яких суди не взяли до уваги, шо саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів. ПІН-кодів, СУУ-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Таким чином, враховуючи, шо операція з переказу коштів була здійснена в мережі Інтернет з використання реквізитів платіжної картки, у тому числі СУУ-коду, які відомі тільки власнику картки, банк не повинен нести відповідальність за дану операцію.".

Оскільки операція щодо спірного переказу грошових коштів була здійснена із використання реквізитів платіжної картки, у тому числі номеру карти, ПІН-коду, СУУ-коду, які мають бути відомі тільки позивачу як власнику картки, суд приходить до висновку, що банк не повинен нести відповідальності за дану операцію.

Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

У зв`язку із цим, з урахуванням вищезазначених положень закону, слід зробити висновок, що саме позивач, як власник банківського рахунку, несе відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Крім того, суд не приймає до уваги та відхиляє усі наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо викладених ним обставин неправомірних дій відповідача, оскільки такі доводи позивача суперечать вищенаведеним нормам спеціального законодавства, що регулює правовідносини в сфері надання банківських послуг та здійснення грошових платежів через мережу Інтернет із застосуванням спеціальних банківських додатків.

Отже, під час розгляду справи судом не встановлено факту неправомірних дій відповідача, внаслідок яких з рахунку позивача було списано грошові кошти на загальну суму 48 222 гривень 94 копійки.

Як наслідок, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми грошових коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факту безпідставного списання відповідачем грошових коштів у сумі 46 250 гривень 00 копійок як погашення від`ємного значення балансу рахунку в межах кредитного ліміту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 55 Закону України «"Про банки і банківську діяльність», статтею 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтями 207, 628, 634, 639, 1066, 1068, 1073, 1074 ЦК України, Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 01 березня 2023 року.