КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Ішуніна Л.М.
Єдиний унікальний номер справи № 760/5027/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/1688/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В.., Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,гідності , відшкодування моральної та майнової шкоди.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду , дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належать квартири АДРЕСА_1 в якому створено ОСББ «Червонозоряний, 4-Г».

Основним засобом комунікації між співвласниками вказаного будинку виступає система обміну миттєвими повідомленнями «Viber», а саме створений у ній груповий чат « ПРАВЛІННЯ ОСББ », до якого входить 86 учасників-співвласників будинку.

Відповідачка, 01 жовтня 2020 року, зі свого телефону номер НОМЕР_1 надіслала до групового чату «ПРАВЛІННЯ ОСББ» у «Viber» фото, на якому зображено аркуш А-4, серед іншого, з наступною інформацією:

«… Проте, власник 2 квартир ОСОБА_1 , увійшовши в змову з УБК, розповсюджує неправдиву інформацію щодо Правлiння ОСББ. … Всі дії ОСОБА_1 , направлені на знищення ОСББ на замовлення компанії УБК у корисних цілях, а саме: 1. Допомогти УБК не виконувати рішення суду; 2. Надати можливість УБК не добудовувати електропідстанцію. Ми вже маємо наслідки діяльності ОСОБА_1 , якими вiн наражає на небезпеку усіх мешканців нашого будинку: ... Замурований вхід до електрощитової ліфтів. Обшивка стін венткамери горючими матеріалами...»

Належність номера телефону відповідачу підтверджується протоколом її допиту в якості свідка від 23 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0005689.

Факт розміщення вказаного фото вiдповiдачкою у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ» у месенджері «Viber» зафіксовано висновком комп`ютерно-технічної експертизи листування у системі обміну миттєвими повідомленнями Viber за результатами проведеноi фіксації № 14986 вiд 24 грудня 2020 року.

За результатами проведення семантико-текстуальноi (лінгвістичної) експертизи, про що складено висновок експерта № 14997 від 16 лютого 2021 року встановлено, що: у тексті документа, оприлюдненого вiдповiдачкою, наявнi висловлювання, які містять інформацію негативного характеру щодо позивача; зміст документа, оприлюдненого вiдповiдачкою, полягає у повідомленнi невизначеному колу осіб інформації про перемоги ОСББ у судах та дії ОСОБА_1 , спрямованi проти ОСББ на користь iнших сторiн у цих судових справах (ЗАТ УБК та компанії УБК-Сервіс, а також про недотримання ОСОБА_1 норм проживання у багатоквартирному будинку, що наражає на небезпеку iнших мешканців цього будинку); висловлення негативного характеру щодо особи ОСОБА_1 , наявні у тексті документу, оприлюдненого відповідачем у груповому чаті «Правління ОСББ» викладені у формі фактичних тверджень.

Отже, поширені відповідачем обставини, по-перше, є такими, що можуть бути перевірені на предмет достовірності; по-друге, подані відповідачем не інакше, як факти, що виключають можливість тлумачення даної інформації як «оціночне судження»; по-третє, здатні скласти враження про позивача, як про особу, яка нібито має на меті ворожнечу з іншими співвласниками багатоквартирного будинку та наражання їх на небезпеку, нехтуючи при цьому усілякими принципами добросусідства та яка має корисливі мотиви таких діянь.

З огляду на це, поширена відповідачкою інформація підлягає спростуванню у обраний позивачем спосіб, а саме у такий самий спосіб, в який було поширено недостовірну інформацію.

Крім того, позивач зазначає, що 12 жовтня 2020 року між ним та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом, згідно з яким сторони приймають на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 1.3. договір купівлі-продажу вказаної вище квартири мав бути укладений до 12 лютого 2021 року включно.

Однак 12 лютого 2021 року він отримав повідомлення-вимогу від ОСОБА_3 (покупця), де останній повідомив про порушення позивачем умов Попереднього договору, а також про неможливість укладання Основного договору купівлі-продажу у подальшому. Мотивуючи тим, що за змістом пункту 2.3. договору, якщо ОСОБА_3 буде встановлений факт наявного конфлікту, або факт наявності підстав, що можуть спричинити конфлікт, який може будь-яким чином вплинути на безперешкодне користування квартирою, в тому числі, але не виключно, з питань мирного володіння майном та добросусідства, або якщо стане відомо про факти, які ставлять під сумнів доброчесність та добропорядність продавця, що прямо чи опосередковано впливатиме на належне володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, це буде підставою вважати про невиконання або неналежне виконання умов з боку продавця - ОСОБА_1 ..

Позивач зазначає, що покупцю стало відомо про розміщення у груповому чаті Viber iз назвою « ПРАВЛІННЯ ОСББ » інформації стосовного нього та що така інформація викликає у нього стурбованість та сумніви у здатності безперешкодно користуватись вказаною квартирою у майбyтньомy та мати сприятливі стосунки з іншими співвласниками у цьому багатоквартирному будинку.

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, підставою відмови покупця від подальшого підписання договору купівлі-продажу квартири слугує ніщо інше, як повідомлення, розміщене відповідачем у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ», що містить недостовірну негативну інформацію щодо позивача, тобто внаслідок дій відповідачки йому завдано збитку у формі упущеної вигоди, оскільки якби відповідач не поширила недостовірну інформацію про позивача, останній одержав би дохід з продажу квартири у сумі 2 313 203,60 грн (підпункт 1 пункту 1.3. Попереднього договору).

Також позивач вказує, що зміст та характер поширеної інформації, твердження відповідачки відносно нього формують негативну громадську думку інших співвласників багатоквартирного будинку про нього, руйнують імідж та репутацію позивача. У позивача є необхідність виправдовуватись кожен раз при зустрічі з сусідами та іншими співвласниками, що завдає значних душевних страждань. Крім того позивач має необхідність у зміни звичайної поведінки та звичного способу життя (уникнення спілкування з сусідами та іншими співвласниками, втрата звичних життєвих зв`язків), прикладати додаткових зусиль для відновлення попереднього стану відношень з іншими власниками квартир та приміщень у багатоквартирному будинку.

З огляду на викладене, поширена відповідачкою ОСОБА_2 є такою, що не відповідає дійсності, завдає шкоди честi та гідності позивача та поширення якої є недопустимим, з огляду на що вважає за необхідне захистити порушені права у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідачки спростувати поширену нею недостовірну інформацію, а також стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду та упущену вигоду, завдану внаслідок поширення недостовірної інформації, тому звернувся до суду з указаним позовом.

Як зазначає позивач моральна шкода полягає у тривалому перебуванні під стресом, який викликаний розповсюдженням недостовірної інформації негативного характеру, донесенні недостовірної інформації негативного характеру до відома великої кількості осіб (не менше, ніж 86 осіб), у суттєвості наслідків поширення такої інформації та розміру завданих збитків (зірвано угоду купівлі - продажу квартири вартістю 2 313 203,60 грн), різкому погіршенні фізичного та морального стану здоров`я, викликаного погіршенням стосунків з сусідами, що для нього є психотравмуючими подіями, у необхідності нести витрати грошових коштів та часу не на сім`ю та задоволення власних потреб, а на отримання висновків експертів, послуги адвокатів, судові збори та інші супутні витрати у зв`язку із захистом порушених прав у судовому порядку. З огляду на вказане, позивач вважає співмірним стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 86 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 195 220 грн як достатній справедливий розмір сатисфакції.

У прохальній частині позову ОСОБА_1 просить суд -

визнати недостовірною та такою, що порушуе немайнові права ОСОБА_1 на повагу до його честi та гідностi, інформацiю, розміщену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19-01 год. у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ» системи обміну миттєвими повідомленнями «Viber» щодо ОСОБА_1 наступного змісту:

- Увійшов в змову з УБК;

- Розповсюджує неправдиву інформацію щодо ОСББ;

- Усі його дії направлені на знищення ОСББ на замовлення компанії УБК у корисних цілях, а саме допомогти УБК не виконувати рiшення суду, надати можливiсть УБК не добудувати електропiдстанцiю;

- Наражає на небезпеку усіх мешканців будинку;

- Замурував вхід до електрощитовоi ліфтів;

- Обшив стiни венткамери горючими матеріалами;

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 10 днів з дня набрання судовим рiшенням законноi сили спростувати розмiщену нею недостовірну інформацiю, шляхом розміщення у месенджерi «Viber» у груповій бесіді з назвою « ПРАВЛІННЯ ОСББ » повного тексту рішення суду та повідомлення із збереженням шрифтів та обсягу з наступним змістом: «Iнформацiя розмiщена мною Кузьминською.Е.А. у даному чаті щодо ОСОБА_1 про те, що він:

- «Увійшов в змову з УБК;

- Розповсюджує неправдиву інформацію щодо ОСББ;

- Усі його дії направленi на знищення ОСББ на замовлення компанії УБК у корисних цілях, а сааме допомогти УБК не виконувати рішення суду, надати можливiсть УБК не добудувати електропiдстанцію;

- Наражає на небезпеку усiх мешканців будинку;

- Замурував вхід до електрощитової ліфтів;

- Обшив стіни венткамери горючими матеріалами» є НЕДОСТОВІРНОЮ та такою, що не відповідає дійсності»;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму упущеноi вигоди у розмiрi 2 313 203, 60 гривень;

стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача моральну шкоду, завдану розмiщенням недостовiрноi iнформації, у розмiрi 195 220 гривень.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким позов задовольнити . В апеляційній скарзі зазначав, що суд не взяв до уваги ,що характер розповсюдженої інформації свідчить про наявність фактів, і така інформація не може вважатися оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку, а тому висновок суду є помилковим , і це є підставою для його скасування .

Клопотання представника апелянта про призначення у справі судової лінгвістичної експертизи залишено без задоволення , з огляду на те ,що у суді першої інстанції позивач такого клопотання не заявляв , доказів,що він був позбавлений можливості заявити таке клопотання суду апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 08 грудня 2022 року , 02 лютого 2023 року, 23 лютого 2023 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представник апелянта приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідачка, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, доказів поважності неявки суду не надала, тому колегія суддів вважає, що неявка відповідачки не може бути визнана судом поважною.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

За змістом ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Положеннями ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначено ,що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

У свою чергу, Конституцією України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_5 на праві власності належать квартири АДРЕСА_1 в якому створено ОСББ «Червонозоряний, 4-Г».

Основним засобом комунікації між співвласниками вказаного будинку виступає система обміну миттєвими повідомленнями «Viber», а саме створений у ній груповий чат « ПРАВЛІННЯ ОСББ », до якого входить 86 учасників-співвласників будинку.

Відповідачка, 01 жовтня 2020 року , зі свого телефону номер НОМЕР_1 надіслала до групового чату «ПРАВЛІННЯ ОСББ» у «Viber» фото, на якому зображено аркуш А-4, серед іншого, з наступною інформацією:

«… Проте, власник 2 квартир на 27 техповерсі, ОСОБА_1 , увійшовши в змову з УБК, розповсюджує неправдиву інформацію щодо Правлiння ОСББ та в різний спосіб намагається отримати оригінали документів ОСББ, які у суді вимагав представник ЗАТ УБК. Спочатку це була письмова вимога, проте відповідь на свій лист ОСОБА_1 не забрав з поштового відділення. Наступним кроком була заява до поліції з неправдивою інформацією щодо пошкодження ліфтів керівництвом ОСББ. А наостанок заява до антирейдерського комітету Мінюсту щодо скасування реєстрації Уставу ОСББ. Всі дії ОСОБА_1 направлені на знищення ОСББ на замовлення компанії УБК у корисних цілях, а саме: 1. Допомогти УБК не виконувати рішення суду; 2. Надати можливість УБК не добудовувати електропідстанцію. Ми вже маємо наслідки діяльності ОСОБА_1 , якими вiн наражає на небезпеку усіх мешканців нашого будинку: 1. Перекритий доступ до загального балкону на 27 техповерсі. 2. Замурований вхід до електрощитової ліфтів. 3. Самовільна обшивка стін венткамери горючими матеріалами. 4. Встановлення на балконі 27 поверху скатної покрівлі без снігозатримувачів, уявімо наслідки падіння снігу та льоду з такої висоти. На всі зауваження не реагує. Прикро, що деякі мешканці нашого будинку допомагають ОСОБА_1 , не розуміючи наслідків його діяльності».

Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що поширена відповідачем у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ» у «Viber» вищевказана інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди честі і гідності.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Автором є особа, від якої пролунали певні висловлювання, зміст яких став підставою для позову про спростування недостовірної інформації. Автор одночасно є і поширювачем інформації. Автор відповідає за зміст повідомленою ним інформації. Поширювачем інформації також може бути особа, із використанням технічних можливостей якої поширена автором інформація набула ще більшого розголосу.

Суд першої інстанції встановив , що відповідачем поширена вищевказана інформація і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Так згідно із протоколом допиту відповідачки в якості свідка у кримінальному провадженні, номер телефону « НОМЕР_1 » належить ОСОБА_2 та відповідно до висновку комп`ютерно-технічної експертизи від 24 грудня 2020 року № 14986, підтверджено факт розміщення вищевказаного фото у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ».

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підстав: закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі статтею 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Разом з тим, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.( правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 753/21759/16-ц, від 22 трвня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 758/6022/14-ц ).

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що поширена відповідачкою інформація, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, є її оціночними судженнями. Зокрема відповідачкою, яка займала посаду секретаря в ОСББ «Червонозоряний, 4-Г», надано власну критичну оцінку дій ОСОБА_1 , як власника двох квартир у вказаному будинку , та фактів, які відображають суб`єктивні думки та погляди відповідачки , що в силу статті 30 Закону України «Про інформацію» спростуванню не підлягають.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на висновок № 14997 лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 16 лютого 2021 року, відповідно до якого у тексті документу, оприлюдненого 01 жовтня 2020 року о 19-01 год, наявні висловлювання, які містять інформацію негативного характеру про ОСОБА_1 та , що висловлювання негативного характеру щодо ОСОБА_1 викладені у формі фактичних тверджень, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги з таких підстав .

В силу положень частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статті 89 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5, лінгвістична експертиза відноситься до криміналістичних експертиз.

В свою чергу, частиною третьою статті 7 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Доказів тому, що долучений до позову експертний висновок виготовлений державною спеціалізованою установою, матеріали справи не містять,тому вказаний доказ не може вважатися належним та допустимим доказом .

У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

За нормою частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем , відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами того, що інформація, поширена відповідачкоюу чаті ОСББ є недостовірною та порушує немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Враховуючи зазначену категорію справи, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи»).

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів, одержання і передання інформації та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

При цьому з урахуванням практики застосування Конвенції, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечуватися баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

З огляду на зазначене , доводи позивача про те ,що поширена відповідачкою інформація є фактичним твердженням а не оціночним судженням, є безпідставними .

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його .

З урахуванням наведеного суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позовні вимоги про відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання поширеної інформації недостовірною та такою, що порушує право на повагу його честі та гідності, тому висновок суду про відмову у задоволенні вимог в цій частині є цілком логічним і обґрунтованим.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення є законним і обґрунтованим, постановлене з дотриманням вимог законодавства, відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набиране законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: