233 № 233/2605/22
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
за участю секретаря судового засідання Клугер Т.А.,
заявника ОСОБА_1 ,
представників заінтересованих осіб
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із даною заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, вказуючи, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мінгечаур, республіка Азейбарджан, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 14 січня 1964 року міським бюро ЗАГС м. Мінгечаур Азербайджанської РСР. З 1982 року по 04 жовтня 1999 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 04 жовтня 1999 року Жовтневим районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луганськ. У 1990 році заявниця з чоловіком переїхали на постійне місце проживання до Луганської області України, де вона проживала до 10 вересня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , а з 10 вересня 2014 року по теперішній час, як внутрішньо переміщена особа, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Починаючи з 1990 року і по теперішній час заявниця проживає на території України і є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 14 лютого 2000 року Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області, який вона отримала взамін паспорту СРСР з відміткою про належність до громадянства України. Станом на 24 серпня 1991 року за межі України не виїжджала. В Україні вона працювала без офіційного оформлення трудової книжки. На теперішній час виникла необхідність отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон, так як на період воєнного часу разом із родиною заявниця планує виїхати до Європи. При зверненні до відділу ДМС України її було повідомлено, що у зв`язку із окупацією частини Луганської області (у т.ч. м. Луганськ) з 2014 року, в електронній базі відсутні дані щодо неї та відсутній доступ до відомостей, що підтверджують реєстрацію заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року, тому, не дивлячись на наявність у неї паспорту громадянина України, їй буде відмовлено в оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Заявниці рекомендовано звернутись до суду для встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 просить суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2022 року відкрите провадження у даній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2023 року первісну заінтересовану особу - Костянтинівський районний відділ Державної міграційної служби замінено на належну Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2023 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області.
Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити.
Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області, у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та час його проведення, надав письмові пояснення, у яких зазначив, що до пункту 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою 2 Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» (далі Порядок) після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон. Згідно з пунктом 9 Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 р. № 784, у разі коли інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Пунктом 18 Порядку передбачено, у разі відсутності в ДМС інформації про належність особи до громадянства України територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС проводить перевірку факту належності особи до громадянства України. Абзацом 1, 3, 5 пункту 44 Порядку встановлено, ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру (далі Реєстр). У разі подання для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон паспорта громадянина України зразка 1994 року ідентифікація особи здійснюється, зокрема, за даними, що містяться в картотеках територіального підрозділу ДМС. У разі видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року іншим територіальним підрозділом ДМС для підтвердження видачі особі такого паспорта не пізніше наступного дня після приймання до розгляду заяви-анкети до такого територіального підрозділу ДМС надсилається запит за формою, встановленою МВС. Пунктом 45 Порядку встановлено, що ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Пунктом 48 Порядку передбачено, що у разі коли паспорт громадянина України зразка 1994 року оформлений на ім`я особи територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає запити до відповідного територіального органу ДМС. Пунктом 49 Порядку закріплено, що у випадку, якщо картотеки заяв про видачу паспорта територіального підрозділу ДМС не збереглися, відсутня будь-яка інформація в наявних обліках територіального органу ДМС, запити щодо перевірки документів та зазначеної заявником інформації надсилаються, 3 зокрема, до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інформаційних баз, картотек, у тому числі фотозображення особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Пунктом 50 Порядку встановлено, рішення щодо оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України. Абзацом 9 пункту 44 Порядку вбачається, що за результатами проведених перевірок, ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України (у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон вперше із застосуванням засобів Реєстру) працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення паспорта для виїзду за кордон або про відмову в його оформленні. Заявниця під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до територіального органу Державної міграційної служби України надала паспорт громадянина України зразка 1994 року, виданий Станично-Луганським РВУМВС України в Луганській області, 14.02.2000, у зв`язку з чим їй було відмовлено в оформлені паспорта громадянина України для виїзду за кордон через відсутність можливості ідентифікувати особу заявниці та перевірити факт її належності до громадянства України. Вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на момент проголошення незалежності України не підтверджується жодним наданим письмовим доказом, та може бути підтверджено показами свідків. Рішення просив прийняти на розсуд суду.
Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час його проведення, письмові пояснення від представника на адресу суду не надходили.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вони із заявницею ОСОБА_1 є подругами протягом тривалого часу, їх сім`ї товарищували ще до 1990 року, до приїзду в Україну. Свідку відомо, що заявниця приїхала до України у 1990 році, оселилася у м. Луганську, де постійно проживала. У 2014 році заявниця перемістилася до м. Костянтинівка Донецької області. Свідок підтверджує, що станом на 24 серпня 1991 року заявниця ОСОБА_1 постійно проживала на території України.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що давно знайомий із заявницею ОСОБА_1 та її сім`єю, вони товарищують. У 1990 році заявниця з родиною приїхала до України, проживала постійно у м. Луганськ, за межі України на постійне проживання не виїжджала. Свідок підтверджує, що станом на 24 серпня 1991 року заявниця ОСОБА_1 постійно проживала на території України.
Вислухавши пояснення заявника, з`ясувавши позицію представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мінгечаур, Азейбарджан, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим міським бюро ЗАГС м. Мінгечаур Азербайджанської РСР 14 січня 1964 року, актовий запис № 24.
Заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб розірвано 04 жовтня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Жовтневим районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луганськ 04 жовтня 1999 року, актовий запис за № 614.
Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого згідно відомостей заяви взамін паспорту СРСР, 14 лютого 2000 року Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області, заявниця ОСОБА_1 є громадянкою України. Згідно відповідної позначки у паспорті зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , де проживала до вересня 2014 року.
Відповідно до довідки ДПА по Жовтневому району м. Луганськ від 27 березня 2001 року заявниця ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , наданий Державною податковою адміністрацією України. Дата занесення до Державного реєстру фізичних осіб 14 лютого 2001 року.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до ДМС України у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон заявниці було відмовлено у зв`язку з тим, що дані отримані з відомчих інформаційних систем, баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану інформацію, що також вбачається з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В силу ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення тощо.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чиним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; -заявник не маєіншої можливості одержати або відновитизагублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Порядок подання заяв та інших документів для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України регламентується «Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (зі змінами і доповненнями).
Відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, тощо, або рішення суду.
Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи досліджені судом докази, надані у судовому засіданні пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та беручи до уваги, що іншим шляхом вирішити дане питання неможливо, суд доходить висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а тому дана заява ОСОБА_1 у порядку окремого провадження підлягає до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 293-294, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Мінгечаур респ.Азербайджан, на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 лютого 2023 року. Повне рішення суду виготовлене 22 лютого 2023 року.

Суддя :