Ухвала

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 521/8358/21

провадження № 61-12597св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року у складі судді Мирончук Н. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний») про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 04 травня 2016 року наказом № 430-к-рс Акціонерного банку «Південний» (далі - АБ «Південний») її прийнято на роботу та призначено на посаду начальника відділення № 15-32.

Наказом № 33-к-рс від 14 січня 2019 року її переведено на посаду начальника відділення № 15-32 регіонального відділення в м. Одеса.

Наказом № 55-к-рс від 27 січня 2021 року відділення № 15-32 з 01 лютого 2021 року підпорядковане регіональному центру в м. Одеса.

06 травня 2021 року наказом № 285-к-рс її звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Підставою для її звільнення зазначено: наказ № 99 від 19 лютого 2021 року; письмові повідомлення про звільнення від 22 лютого 2021 року та від 19 квітня 2021 року; відмова від переведення на іншу роботу від 22 лютого 2021 року, 02 та 19 квітня 2021 року.

Вважає, що її було звільнено з роботи незаконно та з порушенням вимог статей 42, 49-2 КЗпП України, оскільки у відповідача не було змін в організації виробництва і праці, які б викликали скорочення штату працівників. Також стверджує про те, що їй не були запропоновані всі наявні вакантні посади на підприємстві відповідача.

Упродовж періоду попередження про скорочення штату з 22 лютого 2021 року до дня розірвання трудового договору 06 травня 2021 року, роботодавець не повідомив її про те, що були вакантні посади начальника відділення № 15-51, № 15-35, № 15-03 тобто, такі ж посади, на якій працювала вона. При цьому, як вказує позивачка, на посаду начальника відділення № 15-51 (вакантна посада станом на 22 лютого 2021 року) прийнято на роботу іншого працівника, на посаду начальника відділення № 15-35 (вакантна посада станом на квітень 2021 року) переведено заступника начальника відділення, а вакансія начальника відділення № 15-03 залишилась вакантною.

Роботодавцем було дотримано процедуру попередження позивача, що мало місце 22 лютого 2021 року та 19 квітня 2021 року, про подальше звільнення, однак впродовж періоду попередження при цьому їй не було запропоновано наявність інших вакантних посад у підприємстві та не здійснено порівняльного аналізу працівників. Відповідач не запропонував обрати вищевказані посади із тих, які були наявні на підприємстві, для можливого переведення позивача за його згодою, тим самим, відповідач порушив її право на працю та на переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України. Відповідачем не було зробленого порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Позивач має дві вищі освіти, в тому числі за спеціальністю управління персоналом і економіка праці, будучи начальником відділення № 15-32 в підсумковому плані виконання роботи відділення, в якому вона працювала, отримало 105,4 відсотки показників ефективності за системою КРІ, тобто із 18 відділень банку в м. Одеса, та відділення, де вона працювала, станом на 01 січня 2021 року було на 4-ому місці по показникам, є господарсько-економічно обґрунтованим, у зв`язку з чим вона відповідно, мала переважне право на залишення на роботі.

Відповідач не врахував її достатню кваліфікацію та загальний стаж роботи в банківській сфері більше 16 років, внаслідок незаконного звільнення вона має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати наказ АБ «Південний» № 285-к-рс від 06 травня 2021 року про її звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України; поновити її на посаді, рівнозначній раніше займаній посаді начальника відділення № 15-32 АБ «Південний»; стягнути з АБ «Південний» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 07 травня 2021 по дату ухвалення рішення у даній справі.

Крім того, внаслідок незаконного звільнення їй заподіяну моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків через незаконне звільнення, що змушує її докладати значних зусиль для організації свого життя, погіршився стан її здоров`я, у зв`язку з чим вона змушена була лікуватися, таке погіршення стану її здоров`я є у причинно-наслідковому зв`язку із завданням моральної шкоди, оскільки вона неодноразово зверталась до лікарів з листопада 2020 року, тому, на думку позивачки з відповідача на її користь слід стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ АБ «Південний» № 285-к-рс від 06 травня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній раніше займаній посаді начальника відділення № 15-32 АБ «Південний».

Стягнуто з АБ «Південний» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 травня 2021 року, але не більш як за один рік.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси

від 26 липня 2022 року стягнуто з ПАТ АБ «Південний» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав про те, що роботодавець, всупереч положенням статті 49-2 КЗпП України не запропонував позивачу всі наявні вакантні посади, а також порушив переважне право позивача залишитися на посаді, передбачене положеннями статті 42 КЗпП України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року відмовлено ПАТ «АБ «Південний» у задоволенні заяви про роз`яснення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішення місцевого суду оскаржено у апеляційному порядку ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Південний».

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2022 року та ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року скасовано.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем недоведено порушення роботодавцем її трудових прав під час звільнення, яке відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства.

ПАТ АБ «Південний» спростовані підстави позову та доведено належним чином, що позивача було звільнено з роботи на законній підставі, тому підстав для поновлення позивача на попередній роботі немає.

Встановлено, що позивачу були запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії, тому відповідачем були в повному обсязі виконані вимоги статті 49-2 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2022 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за обмежений період в один рік, та постанову Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення у справі ухвалено апеляційним судом без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (статей 40, 49-2 КЗпП України), викладених у постановах постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 946/6628/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 723/822/20.

У період з попередження про скорочення штату і до дня розірвання трудового договору роботодавець не запропонував три вакантні посади, зокрема посади начальника відділення № 15-51, № 15-03 та № 15-35.

Вважає, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення.

Також у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування:

- статті 42 КЗпП України та проведення порівняльного аналізу працівників на аналогічній посаді з кваліфікацією та продуктивністю праці при проведенні звільнення працівника на підставі частини 1 статті 40 КЗпП України у подібних правовідносинах, де вручення повідомлення про наступне звільнення з посади, а не в день її звільнення;

- статті 235 КЗпП України та врегулювання питання безпідставності обмеження строку стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за обмежений строк, не більше як за один рік, якщо строки розгляду справи були затягнені не з вини позивача.

Разом з тим, заявник вказує про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки ані нею, ані відповідачем не оскаржувались в апеляційному порядку додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2022 року та ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції не було повноважень їх переглядати та відповідно ухвалювати по ним судові рішення.

Провадження у суді касаційної інстанції

18 січня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

ПАТ АБ «Південний» у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Клопотання та заяви учасників справи

У лютому ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи за її участі.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим судом касаційної інстанції, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мають повноважень встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбаченого, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки судом касаційної інстанції у межах касаційного провадження не проводиться встановлення обставин справи і фактів, а також не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з викликом сторін суд касаційної інстанції не знаходить.

Згідно із частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, а тому призначає справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 34, 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про розгляд справи у судовому засіданні за її участі.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Інформацію про дату розгляду справи і персональний склад колегії суддів оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська