КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/656/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023року місто Київ

справа № 753/20114/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» з ринку на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Караченцева Артема Юрійовича про визнання договорів банківського вкладу нікчемними із застосуванням наслідків нікчемності, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати договори банківського вкладу від: 07 жовтня 2014 року №67-в-17/1478; 08 січня 2015 року №67-в-17/1397; 10 березня 2015 року №67-в-17/1401; 10 березня 2015 року №67-в-17/1402; 10 березня 2015 року №67-в-17/1403; 10 березня 2015 року №67-в-17/1404; 18 березня 2015 року №67-в-17/1416; 18 березня 2015 року додаткову угоду №1 до договору №67-в-17/1416; 14 березня 2015 року №67-в-17/1448; 03 червня 2015 року №67-в-17/1397; 10 червня 2015 року додаткову угоду №1 до договору №67-в-17/1397; 03 червня 2015 року №67-в-17/1398, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» нікчемними з застосуванням наслідків нікчемності.

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фінансова ініціатива»Караченцева А.Ю. вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності до вказаних договорів банківського вкладу.

В мотивування вимог посилався на те, що між ним та ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» було укладено ряд договорів банківського вкладу.

23 червня 2015 року Правлінням НБУ було прийнято постанову, якою ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії неплатоспроможних, а 21 травня 2019 року ухвалено рішення про відкликання банківської ліцензії та про ліквідацію фінансової установи. На підставі зазначених рішень, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру по виведенню банку з ринку, котра наразі триває.

Зазначав, що він отримав 200 000 грн. передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», однак основна сума заборгованості не сплачена.

Посилався на те, що він неодноразово звертався до банку усно та письмово з вимогою сплати отримані відповідачем грошові кошти, однак вказані вимоги залишились проігноровані.

Позивач вважає, що укладені з ним договори банківських вкладів підлягають визнанню нікчемними, з підстав визначених ч.1 ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банк не мав права залучати вклади на таку суму коштів та укладення договорів призвело до збільнення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку.

Вказував, що взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами банківських вкладів банк не виконав, після закінчення строку дії договорів, переважна більшість яких припадала на 2015 рік, банк в односторонньому порядку відмовився повертати кошти вкладнику.

Крім того, позивач вказував, що він у червні 2019 року звертався з письмовою заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якій просив визнати укладені угоди нікчемними, відповідно до його компетенції, однак у відповіді від 02 липня 2019 року №101, позивача повідомлено, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позбавлена повноважень визнавати договори нікчемними.

Оскільки відповідач не вчинив жодних дій щодо визнання укладених з позивачем договорів банківського вкладу нікчемними, останній змушений звертатися до суду з позов для захисту порушених його прав.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договори банківського вкладу від: 07 жовтня 2014 року №67-в-17/1478; 08 січня 2015 року №67-в-17/1397; 10 березня 2015 року №67-в-17/1401; 10 березня 2015 року №67-в-17/1402; 10 березня 2015 року №67-в-17/1403; 10 березня 2015 року №67-в-17/1404; 18 березня 2015 року №67-в-17/1416; 18 березня 2015 року додаткову угоду №1 до договору №67-в-17/1416; 14 березня 2015 року №67-в-17/1448; 03 червня 2015 року №67-в-17/1397; 10 червня 2015 року додаткову угоду №1 до договору №67-в-17/1397; 03 червня 2015 року №67-в-17/1398, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» нікчемними з застосуванням наслідків нікчемності.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фінансова ініціатива» Караченцева А.Ю. вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності до договорів банківського вкладу від: 07 жовтня 2014 року №67-в-17/1478; 08 січня 2015 року №67-в-17/1397; 10 березня 2015 року №67-в-17/1401; 10 березня 2015 року №67-в-17/1402; 10 березня 2015 року №67-в-17/1403; 10 березня 2015 року №67-в-17/1404; 18 березня 2015 року №67-в-17/1416; 18 березня 2015 року додаткову угоду №1 до договору №67-в-17/1416; 14 березня 2015 року №67-в-17/1448; 03 червня 2015 року №67-в-17/1397; 10 червня 2015 року додаткову угоду №1 до договору №67-в-17/1397; 03 червня 2015 року №67-в-17/1398, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» на підставі ч.1 ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.3 п.9 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року заяву ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» з ринку подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, п.9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ч.1 ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Вказував, що норми ч.1 ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не містять підстав з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Таким чином, порушення обмежень встановлених у даній статі за умови їх підтвердження належними доказами може бути підставою виключно для визнання правочину недійсним.

Зазначав, що як встановлено оскаржуваним судовим рішенням позивачу була виплачена гарантована сума вкладу в розмірі 200 000 грн. та з дотриманням норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредиторські вимоги позивача акцептовані в сумі 4 407 866,68 грн. до реєстру вимог кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», згідно заяви позивача від 12 червня 2019 року.

Посилався на те, що доводи позивача про нікчемність правочинів спростовуються тим фактом, що позивачем було отримано гарантовану суму відшкодування та подано заяву про кредиторські вимоги, отже, позивач власними діями підтвердив те, що укладені договори є дійсними, а також погодився із поверненням вкладів в порядку та на умовах передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказував, що позивачем належним чином не доведено та нормативно не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2022 року №119 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», делеговані Караченцеву А.Ю. рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22 квітня 2021 року №399 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива». Вирішено, що визначені Законом повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» здійснювати Фондом безпосередньо. Замінено відомості про керівника ПАТ «КБ «Фінансова Ініціативи», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань шляхом внесення даних директора-розпорядника Фонду Рекрут Світлани Валеріївни, в якості керівника ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».

В судовому засіданні апеляційного суду представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, позивача з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, оскільки Банк після віднесення його до категорії проблемних продовжував укладати договори банківських вкладів з фізичними особами, зокрема було укладено з позивачем оскаржувані договори у порушення постанови Правління НБУ від 25 грудня 2014 року №858/БТ, при укладенні банком з позивачем оскаржуваних депозитних договорів, банком було залучено кошти фізичних осіб, які перевищують п`ять відсотків капіталу банку в порушення ч.1 ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що 07 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1478, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 155 000 грн. строком до 12 жовтня 2015 року з нарахуванням 25,5 % річних.

08 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1397, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 100 000 грн. строком до 13 січня 2016 року з нарахуванням 24,5 % річних.

10 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1401 за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 100 000 грн. строком до 12 червня 2016 року з нарахуванням 25 % річних до 14 березня 2016 року, а після настання вказаної дати - 3% річних.

Також, 10 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1402, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США строком до 12 червня 2016 року з нарахуванням 11 % річних до 14 березня 2016 року, а після настання вказаної дати - 2 % річних.

Крім того, 10 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1403, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США строком до 12 червня 2016 року з нарахуванням 11 % річних до 14 березня 2016 року, а після настання вказаної дати - 2 % річних.

10 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1404, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США строком до 12 червня 2016 року з нарахуванням 11 % річних до 14 березня 2016 року, а після настання вказаної дати - 2 % річних.

14 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1448, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 5044 доларів США строком до 17 липня 2016 року з нарахуванням 11 % річних до 18 квітня 2016 року, а після настання вказаної дати - 2 % річних.

03 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1397, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 200 доларів США строком до 14 січня 2016 року з нарахуванням 10,5 % річних до 30 листопада 2015 року, а після настання вказаної дати - 2 % річних.

10 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено додатковий договір № 1 до Договору банківського вкладу №67-в-17/1397 від 03 червня 2015 року, за умовами якого позивач поповнив вклад на 1 400 доларів США, після чого сума договору становить 1 600 доларів США.

18 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1416, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 100 Євро строком до 11 квітня 2016 року з нарахуванням 10,5 % річних до 12 січня 2016 року, а після настання вказаної дати - 1 % річних.

18 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено додатковий договір №1 до договору банківського вкладу №67-в-17/1416 від 18 березня 2015 року, за умовами якого позивач поповнив вклад на 20 000 Євро, після чого сума договору становить 20 100 Євро.

03 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу №67-в-17/1398, за умовами якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 200 Євро строком до 14 січня 2016 року з нарахуванням 10 % річних до 14 січня 2016 року, а після настання вказаної дати - 1 % річних.

Постановою Правління Національного банку України від 25 грудня 2014 року №858/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» до проблемних» віднесено банк до категорії проблемних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від

23 червня 2015 року №408 «Про віднесення ПАТ КБ «Фінансова компанія» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23 червня 2015 року прийнято рішення № 121 про запровадження з 24 червня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Фінансові ініціативи».

На підставі рішення Правління Національного банку України від 21 травня 2019 року №352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», яким відкликано банківську ліцензію №219 від 11 жовтня 2011 року та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 травня 2019 року № 1268 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку» в ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» розпочато процедуру ліквідації.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200 000 грн.

Кредиторські вимоги позивача акцептовані в сумі 4 407 866,68 грн. до реєстру вимог кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», згідно заяви позивача від 12 червня 2019 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати договори банківського вкладу від: 07 жовтня 2014 року №67-в-17/1478; 08 січня 2015 року №67-в-17/1397; 10 березня 2015 року №67-в-17/1401; 10 березня 2015 року №67-в-17/1402; 10 березня 2015 року №67-в-17/1403; 10 березня 2015 року №67-в-17/1404; 18 березня 2015 року №67-в-17/1416; 18 березня 2015 року додаткову угоду №1 до договору №67-в-17/1416; 14 березня 2015 року №67-в-17/1448; 03 червня 2015 року №67-в-17/1397; 10 червня 2015 року додаткову угоду №1 до договору №67-в-17/1397; 03 червня 2015 року №67-в-17/1398, укладені між ним та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» нікчемними з застосуванням наслідків нікчемності, з підстав визначених п.9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ч.2 ст.48 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги чинності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Такий правочин не створює ніяких юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Спірні правовідносини виникли із договору строкового банківського вкладу, отже, регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно частин першої-третьої статті 6 вказаного Закону, у межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами. Фонд видає нормативно-правові акти у формі інструкцій, положень, правил.

Пунктом 10 частини першої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на дату запровадження тимчасової адміністрації банку) встановлено, що виконавча дирекція Фонду приймає нормативно-правові акти Фонду.

Частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на дату запровадження тимчасової адміністрації банку) визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина третя статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає перелік підстав нікчемності правочину. Так, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що дії Фонду по виявленню правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, мають бути вчинені виключно під час запровадження тимчасової адміністрації банку. Відповідно, суд доходить до висновку, що нормами чинного законодавства передбачено здійснення такої процедури по виявленню правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, тільки під час запровадження тимчасової адміністрації банку, і здійснення такої процедури покладено саме на Фонд, тому саме Фонд має повноваження на визнання правочинів нікчемними, що не заперечувалося позивачем та наголошувалося ним в позовній заяві.

Крім того, частину 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було доповнено п.9 лише 16 липня 2015 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку», а договори банківського вкладу між позивачем та банком були укладені у проміжок часу з 07 жовтня 2014 року по 10 червня 2015 року, тобто до внесення змін в ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані положення Закону регулюють саме повноваження Фонду, який в своїй діяльності для визнання договорів нікчемними видає наказ, який є внутрішнім документом Фонду.

А відтак, правових підстав для визнання правочинів недійсними за позовом позивача (вкладника) за п.9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не має.

Разом з тим позивачем не надано та судом не здобуто доказів того, що укладення договорів банківського вкладу, які позивач просить визнати нікчемними призвели до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги, суд послався на наявність підстав для визнання договорів нікчемними, застосувавши положення ч.2 ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Так, ч.2 ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що спеціалізованим банкам (за винятком ощадного) забороняється залучати вклади (депозити) від фізичних осіб в обсягах, що перевищують 5 відсотків капіталу банку.

Відтак, за змістом наведеної норми встановлені у ній обмеження щодо залучення банківських вкладів застосовуються лише до спеціалізованих банків.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України визначає види спеціалізованих банків та порядок набуття банком статусу спеціалізованого.

Спеціалізовані банки - комерційні банки, що виконують грошові та інші операції і надають фінансові послуги за певними напрямами банківської діяльності.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» набував статусу спеціалізованого банку, відтак норми ч.2 ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов'язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред'явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов'язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 388/1299/17 (провадження № 61-8199св21) зазначено: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв'язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Вимог про визнання недійсними (як оспорюваних) договорів банківського вкладу позивачне пред'являв.

За відсутності підстав для задоволення вимоги про визнання нікчемними договорів банківського вкладу та відсутність факту нікчемності цих правочинів, не може бути задоволена і вимоги про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фінансова ініціатива» Караченцева А.Ю. вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності до вказаних договорів банківського вкладу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Караченцева А.Ю. про визнання договорів банківського вкладу нікчемними із застосуванням наслідків нікчемності.

Колегія суддів не вбачає підстав для закриття апеляційного провадження згідно з п.3 ч.1, ч.2 ст.362 ЦПК України за заявою ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з матеріалів справи апеляційна скарга подана Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» з ринку.

Так, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (зокрема, частина друга ст.37 та частина перша ст.48) передбачає можливість юридичної особи (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) бути керівником іншої юридичної особи (неплатоспроможного банку). Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду в разі делегування їй всіх або частини повноважень Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема: здійснює повноваження органів управління банку (ч.1 ст.48 Закону України «Про системи гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0 від 23 лютого 2022 року, юридична особа ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» перебуває в стані припинення, а її керівником є Рекрут С.В .

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» з ринку - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Караченцева Артема Юрійовича про визнання договорів банківського вкладу нікчемними із застосуванням наслідків нікчемності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: