КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/2390/2023
У Х В А Л А

09 лютого 2023 року м. Київ

Справа № 753/2030/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Гусак О.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович, державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Івашова Яна Олександрівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, про визнання недійсними договорів відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» та ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит С. О., державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Івашова Я.О. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. про визнання недійсними договорів відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 22 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні 09 лютого 2023 року апеляційним судом поставлено на обговорення питання про зупинення апеляційного провадження до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 206/4841/20.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 не заперечував проти зупинення апеляційного провадження, залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку

Представник ОСОБА_2 надіслав засобами електронного зв`язку клопотання про відкладення розгляду справи, яке не підписане електронним цифровим підписом.

Інші учасники справи про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути питання про зупинення апеляційного провадження за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає зупиненню, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 13 травня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ «АСТРА БАНК» було укладено кредитний договір № 11001, відповідно до умов якого банк надавав позичальнику кредит у розмірі 640 000 грн., а позичальник зобов`язувався повернути кредит у термін та в розмірах згідно з умовами кредитного договору, сплачувати проценти за користування кредитом та інші встановлені договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 13 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «АСТРА БАНК» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дудко Ю.А. за реєстровим № 1020, відповідно до умов якого іпотекодавець передала в іпотеку банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було надіслано повідомлення, в якому зазначалося про те, що 27 березня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» було укладено договір № 353/К купівлі - продажу майнових прав, яким АТ «Дельта Банк» відступило шляхом продажу ТОВ «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» майнові вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитним договором, укладеним 2 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1533.

У квітні 2018 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобита С.О. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було отримано в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» вимогу вих. №42/02-24, у якій зазначалось, що між ТОВ «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ»» та ОСОБА_2 29 березня 2018 року був укладений договір про відступлення (купівлю - продаж) права вимоги № 2903/18, згідно з яким ОСОБА_2 придбала право вимоги за кредитним договором № 11001 від 13 травня 2011 року та договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 29 березня 2018 року, згідно з яким до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за іпотечним договором від 13 травня 2011 року за реєстровим № 1020.

В подальшому іпотекодержатель ОСОБА_2 звернула стягнення на предмет іпотеки шляхом отримання його у власність. 19 вересня 2018 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 , який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. і внесено запис до Реєстру. 24 вересня 2018 року ОСОБА_3 направила поштою позивачу вимогу про її виселення, в якій повідомляється про її виселення з квартири АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що оспорювані договори відступлення права вимоги містять ознаки договору факторингу, вказані правочини з відступлення права вимоги були укладені з порушенням вимог ст. 1079 ЦК України, так як іпотекодержателем по договору іпотеки може бути лише банк або інша фінансова установа, яка має відповідну ліцензію, а не фізична особа. Позивач не визнає наявності вказаного у вимозі від 5 квітня 2018 року, вих. №42/02-24 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобита С.О. боргу в сумі 777 621 грн. 34 коп.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила:

- визнати недійсним договір про відступлення (купівлю - продаж) права вимоги № 2903/18 від 29 березня 2018 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ»» та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 29 березня 2018 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ»» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом С.О.;

- скасувати рішення від 24 травня 2018 року ОСОБА_6 , державного реєстратора Київської Філії Комунального підприємства «Центрреєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської область про реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_2 , станом на 24 травня 2018 року за ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір від 19 вересня 2018 року купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив з відсутності законних підстав для задоволення позову про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечними договорами у спосіб, який обрав позивач, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Укладений договір про відступлення права вимоги від 29 березня 2018 року № 2903/18 є договорами цесії, який не підпадає під ознаки договору факторингу, та не потребує наявності у ОСОБА_2 ліцензії на здійснення фінансових операцій або статусу суб`єкта підприємницької діяльності, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. Таким чином, суд вважав безпідставними та необґрунтованими доводи позивача про те, що за своєю правовою природою спірний договір є договором факторингу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 вересня 2022 року Велика Палата Верховного Суду своєю ухвалою прийняла до розгляду справу № 206/4841/20 з подібних правовідносин.

Так, з ухвали Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 206/4841/20 вбачається, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною четвертою статті 403 ЦПК України, для відступу (шляхом конкретизації) від висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 та від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що за умови дотримання критеріїв розмежування правовідносин факторингу та цесії, які застосовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження №14?222цс18), набувачем права вимоги у кредитних відносинах на підставі договору цесії може бути й фізична особа.

Аналогічна позиція також раніше висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) у якій зазначено: «якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України)».

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), конкретизувавши його лише винятком про те, що відступлення права вимоги (цесія) за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що в справі, що переглядається, внаслідок відступлення права вимоги, яке виникло на підставі кредитного договору, не відбувається жодного порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу боржника.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказує на необхідність відступу від загальних висновків, викладених у наведених постановах, оскільки конкретизація висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є формою відступлення від нього, про що вже вказувалося у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 та від 9 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 .

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що з огляду на обставини цієї справи є підстави для відступу (шляхом конкретизації) від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у її постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) про те, що «відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор-банк або інша фінансова установа» та що «відступлення права вимоги за кредитними і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації».

Велика Палата Верховного Суду вважала мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2022 року, такими, що містять обґрунтування необхідності детального розмежування правочинів факторингу, цесії та купівлі-продажу прав у кредитних правовідносинах і тлумачення зазначених норм матеріального права, а саме положень частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, а тому вважала за необхідне прийняти справу до розгляду.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах (ст. 403 ЦПК України).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Відповідно до п.14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини у справі № 206/4841/20 є подібними з цією справою, що переглядається, за предметом та підставами позову, умовами застосування правових норм.

За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у цій справі до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 252, 253, 268, 367, 368 ЦПК України, суд

ухвалив:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович, державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Івашова Яна Олександрівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, про визнання недійсними договорів відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 206/4841/20.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.