Справа № 350/1989/21
Провадження № 22-ц/4808/380/23
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Девляшевського В.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Бейко А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 поро стягнення матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України на підставі п.1.ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.

Позивачка зазначила, що ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 30.03.2019 року близько 17:00 год перебуваючи на території власного господарства, що на АДРЕСА_1 поблизу межі з її господарством під час сварки, яка виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та наслідків, бажаючи їх настання, умисно брав правою рукою кілька каменів різного розміру та почергово кидав їх в позивачку, яка перебувала на території власного господарства по АДРЕСА_2 , на відстані шести метрів від ОСОБА_2 , та поцілив каменем їй у голову, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці голови та крововиливу у підкон`юктиву очного яблука, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_2 умисно спричинив легкі тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За наслідками досудового розслідування у кримінальному провадженні органом досудового розслідування було складено обвинувальний акт, який затверджено процесуальним керівником у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування вказаного провадження позивачку визнано потерпілою.

Зазначила, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень була вимушена проходити курс стаціонарного лікування, і амбулаторного лікування у Перегінській лікарні. Курс лікування включав комплекс медичних заходів, а також медикаментозних препаратів, загальна вартість яких становить 8 125,44 грн.

Також вказала, що ОСОБА_2 повністю знищив (порубав) їй огорожу, вартість якої становить 5000 грн.

Крім фізичної та матеріальної шкоди діями відповідача заподіяні ОСОБА_1 немайнові витрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які викликали негативні зміни у її житті, суттєве погіршення морально-емоційного клімату у сім`ї зумовлене переживанням за стан мого здоров`я, через що переживали її чоловік та дочка.

У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 13 125,44 грн матеріальної шкоди та 30 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України врахував відзив на позовну заяву, який поданий з порушенням встановлених процесуальних строків, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 126 ЦПК України повинен бути залишений без розгляду.

Зазначила, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення коштів на лікування у розмірі 8125,44 грн, оскільки нею надано оригінали квитанцій, дати в квитанціях співпадають з датами лікування.

Скаржниця не погоджується з визначеним розміром моральної шкоди, суд не врахував всіх обставин, на які вона посилалася.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 43 125,44 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн * 100 = 268400 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи зазначена інформація оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 8125, 44 грн суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою до чеків про придбання ліків не надано доказів перебування позивачки на лікуванні, та підтвердження того, що саме ці ліки призначалися лікарем. Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження вартості знищеної огорожі.

Задовольняючи вимоги позивачки про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем з врахуванням принципу розумності, справедливості, суд визначив розмір моральної шкоди у сумі 5000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Судом встановлено, що ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України на підстав п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР від 24 квітня 2019 року за №0000139 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.

Судом встановлено, що згідно даних кримінального провадження ОСОБА_2 30 березня 2019 року близько о 17 - 00 год, перебуваючи на території власного господарства, що по АДРЕСА_1 поблизу межі з її господарством під час сварки, яка виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та наслідків, бажаючи їх настання, умисно брав правою рукою кілька каменів різного розміру та почергово кидав їх у потерпілу ОСОБА_1 , яка в цей час перебувала на території власного господарства по цій же вулиці, на відстані шести метрів від обвинуваченого. ОСОБА_2 поцілив потерпілій ОСОБА_1 у голову, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці голови та крововиливу підкон`юктиву очного яблука, які згідно висновку судово-медичної експертизи №142 від 03.06.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами.

З урахуванням, викладеного, висновок суду про те, що дії ОСОБА_2 30.03.2019 року відносно позивачки були неправомірними підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось відповідачем.

Разом з тим, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України)

На підтвердження заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 8125, 44 грн. завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 125 ч. 1 КК України, позивачка надала товарний чек №4 на суму 470,01 грн від 01.04.2019 року (а.с.59) та фіскальні чеки з аптеки на загальну суму 7359,84 грн придбаних медикаментів в період з 03.04.2019 року по 10.04.2019 року (а.с.60-64). Однак в матеріалах відсутні докази знаходження позивачки на лікуванні, відсутні докази призначення вказаних ліків лікарем. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані фіскальні чеки не доводять, що використання саме цих ліків ОСОБА_1 було використано позивачкою для лікування хвороби, яка перебуває у причинному зв`язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт знищення належної позивачці огорожі внаслідок неправомірних дій відповідача, не підтверджено та не доведено. В матеріалах справи відсутні належні докази про вартість знищеної огорожі, належність позивачці пошкодженого майна, а також те, що дане майно було пошкоджено під час вчинення кримінального правопорушення, що мало місце 30 березня 2019 року.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції , що неправомірними діями відповідача позивачці було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивачки, внаслідок чого остання страждала від болю, хвилювалася, порушився її звичайний уклад життя та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

На думку колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував обставини справи та дійшов вірного висновку, що сума у розмірі 5000 грн є достатньою для відшкодування позивачці моральної шкоди.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.126 ЦПК України прийняв відзив відповідача на позовну заяву з пропуском строку, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2021 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до підготовчого засідання на 23 грудня 2021 року на 09 год 00 хв. Відповідачу встановлено строк подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали суду. Відзив від відповідача ОСОБА_2 надійшов до суду 14 січня 2022 року. В матеріалах справи відсутні відомості про направлення судом на адресу відповідача ухвали суду про відкриття провадження у справ так само відсутні відомості про отримання відповідачем копії ухвали.

Відповідно до ч.1 ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу. Частиною першою ст.191 ЦПК України встановлено, що відзив на позовну заяву подається в строк, визначений судом. Оскільки матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачу копії ухвали суду про відкриття провадження та доказів отримання вказаної ухвали, то суд першої інстанції правильно прийняв відзив на позовну заяву відповідача, оскільки відповідачем не пропущено строки подання відзиву на позовну заяву.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а скаржниця звільнення від сплати судового збору, то витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 березня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський