Справа № 308/2846/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви. У вказаній заяві зазначає, що всупереч затвердженій містобудівній документації на місцевому рівні, а також ігноруючи обґрунтоване колективне звернення мешканців АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 від 16.10.2022, відповідач п. 2.1. рішення сесії №978 від 10.11.2022 надав структурному підрозділу третьої особи (Департаменту Військового Капеланства Збройних Сил України, силових структур, лікарень Мукачівської ГКЄ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,04 га (з подальшою передачею у постійне користування) для будівництва і обслуговування будівель релігійних організацій "в районі вулиці Тихої" - однак, як випливає з доданого до заяви планово-картографічного матеріалу, насправді - на вулиці Героїв, напроти будинку заявника, на території зони зелених насаджень загального користування (пропоноване розміщення ділянки виконане на застарілій ортофотозйомці, на сьогоднішній день ділянка щільно зайнята багаторічними рослинами, в тому числі деревами).

Вказує, що зазначене будівництво порушить права заявника, як власника розташованої напроти нерухомості і фактичного мешканця даного району, зокрема : порушить право на використання рекреаційних (зелених) зон загального призначення; призведе до забудови земельної ділянки зони зелених насаджень, розташованої у безпосередній близькості з будинковолодіння заявника, очевидно масивним об`єктом містобудування (з огляду на плановану площу ділянки - 0,04 га) - релігійною спорудою (ймовірно, церквою), що негативно вплине на інсоляцію житлових приміщень будинку заявника (особливо нижнього поверху); призведе до регулярного або періодичного збільшення шумового забруднення території району через проведення і зазвичай ймовірну трансляцію гучномовцями релігійних обрядів, в тому числі у вихідні дні, що порушить право заявника на відпочинок; враховуючи, що релігійні споруди зазвичай є громадськими місцями масового відвідування це також призведе до радикального збільшення автотрафіку та виникнення короткочасних стихійних автостоянок поруч з будинком заявника; спричинить погіршення і без того незадовільних умов інженерно-технічного забезпечення мікрорайону, оскільки комунікації (в першу чергу водопостачання та водовідведення) тут прокладалися ще у 30-х роках ХХ століття і з тих пір не піддавалися реконструкції.

Пояснює, що заявник має намір оскаржити у судовому порядку вищевказаний п. 2.1. рішення сесії відповідача №978 від 10.11.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, в тому числі з мотивів його невідповідності містобудівній документації на місцевому рівні, про що заявник вже усно інформував представників Управління архітектури і містобудування відповідача.

Проте, з метою перешкодити захисту прав заявника і в цілях надання зовнішньої видимості законності планованого відведення земельної ділянки відповідачем, на звернення третьої особи від 11.01.2023 (як слідує з супровідної записки), на офіційному веб-сайті опубліковано проект рішення сесії відповідача про внесення змін до детального плану території, обмеженої АДРЕСА_2 та кладовищем Кальварія з метою змінити вид цільового та функціонального призначення території, в межах якої третій особі надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Вказаний проект рішення згідно з розпорядженням міського голови м. Ужгорода № 80 від 16.02.2023 винесено на найближчу сесію відповідача, проведення якої заплановано на вівторок, 28.02.2023. Проект рішення виноситься не зважаючи на те, що згідно ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", постанови КМ України "Про затвердження Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації" №926 від 01.09.2021 детальний план не повинен суперечити Генеральному плану м. Ужгорода (може лише деталізувати його), а останній в цій частині не змінювався і передбачає на даній території зону зелених насаджень загального користування, а не зону громадської забудови. Варто також відзначити, що підстава для внесення змін до містобудівної документації, зазначена у супровідній записці (п. 5.1. Порядку розроблення містобудівної документації, затв. наказом Мінрегіонбуду України №290 від 16.11.2011) вже не узгоджується з вищевказаною постановою КМ України, яка такої підстави не містить.

Відповідно, плановане безпідставне (незаконне) внесення відповідачем змін до ОСОБА_3 плану території даного мікрорайону ускладнить заявнику захист його прав, свобод та законних інтересів, оскільки і ускладнить плановане оскарження дозволу на розробку третьою особою проекту землеустрою, і призведе до необхідності додаткового оскарження планованого до прийняття рішення відповідача про внесення змін до ОСОБА_3 плану території, і може спричинити незаконну видачу відповідачем містобудівних умов і обмежень, які теж доведеться оскаржувати.

На підставі наведеного просить вжити заходів забезпечення позову, а саме : заборонити до вирішення справи по суті Ужгородській міській Раді та її структурним підрозділам і ОСОБА_4 -Католицької Єпархії та його структурним підрозділам вчиняти будь-які дії, спрямовані на формування земельної ділянки для будівництва і обслуговування будівель релігійних організацій, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої було надано п. 2.1. рішенням Ужгородської міської Ради №978 від 10.11.2022, її передачу в постійне користування та відповідну зміну містобудівної документації на місцевому рівні, в тому числі : розробляти, замовляти, оплачувати, погоджувати чи затверджувати проект землеустрою чи його складові, розробляти, замовляти, оплачувати, погоджувати та затверджувати зміни до Детального плану території, обмеженої вул. Тихою, територією кладовища Кальварія, вул. Кошицькою та Собранецькою (затв. рішенням сесії відповідача №1284 від 11.10.2018), організовувати та проводити відповідні громадські слухання, замовляти експертизи, екологічні оцінки, вчиняти дії щодо державної реєстрації земельної ділянки в системі Державного земельного кадастру, передавати земельну ділянку в постійне користування для містобудівних потреб.

Вказана заява розглядається судом без повідомлення сторін.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2, 4, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: 2) забороною вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів особи у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Всупереч викладеному, заявник не обґрунтував та не надав суду доказів, в чому полягає реальна загроза, що може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення, а тому у забезпеченні позову належить відмовити.

При цьому, суддя зауважує, що особа не позбавлена можливості у подальшому повторно ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення його позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі встановлення відповідних підстав для цього.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 158, 258, 260, 353, 354, 355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Лемак