Справа № 463/6222/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2649/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2022 року у справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

26 серпня 2022 року до Личаківського районного суду міста Львова разом з матеріалами позову представником позивача подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якого просить невідкладно вжити такі заходи шляхом накладення арешту на земельну ділянку (кадастровий №:07:006:0148), площею 0,0435 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Подане клопотання мотивує тим, що позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , від 7 червня 2008 року, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок, визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності серії ЯД №499751 від 4 липня 2008 року на земельну ділянку кадастровий №:07:006:0148, визнати недійсним договір іпотеки укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , від 5 березня 2009 року за реєстровим №912, тощо. Вказує, що долученою до позовної заяви Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 липня 2016 року, державним актом на право власності на землю на ім. ОСОБА_6 та договором іпотеки підтверджується, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер :07:006:0148, на якій він розташований, оформлені на праві власності за ОСОБА_6 та передані в іпотеку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Вважає, що за час розгляду справи ОСОБА_6 , як номінальний власник, та/або ОСОБА_2 та/або ОСОБА_5 , як іпотекодержателі, до вирішення спору по суті та набрання законної сили рішенням суду у зазначеній справі, можуть розпорядитись спірним майном, в тому числі, відчужити, передати в користування, зареєструвати стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, продати його з публічних торгів тощо, а відсутність спірного майна у ОСОБА_6 унеможливить реальний та ефективний захист прав позивача відповідно до заявлених позовних вимог. Вказує, що такі дії можуть утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову у цій справі та реальний захист прав позивача, оскільки можуть призвести до неодноразової зміни власника майна, яке є предметом спору, а вищезазначене зумовить необхідність подання позивачем додаткових позовних вимог про витребування майна від добросовісних набувачів, користувачів, визнання недійсними наступних договорів, або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду про задоволення пред`явленого позову з мотивів неможливості ефективного захисту прав позивача шляхом задоволення пред`явленого позову. Відтак вважає, що належним способом забезпечення позову, який співмірний із заявленими позовними вимогами та спрямований на реальне забезпечення виконання можливого рішення у справі та ефективний захист прав позивача є накладення арешту на спірний будинок на земельну ділянку. При цьому вказує, що обраний спосіб забезпечення позову у вигляді арешту спірного будинку та земельної ділянки, не призведене та не може призвести до заподіяння збитків відповідачам чи третій особі, відтак вжиття заходів зустрічного забезпечення в даному випадку не є доцільним.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2022 року клопотання представника позивачки ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку (кадастровий №:07:006:0148), площею 0,0435 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 .

Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою. Зазначає, що позивачка у заяві про забезпечення позову належним чином не обгрунтувала необхідності накладення арешту та обставини на які посилається, як таких що можуть на його думку утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вважає, що вказані позивачкою обставини грунтуються виключно на його припущеннях та не підтверджуються ніякими належними доказами.

Вважає, що суд при постановленні ухвали не вказав мотивів, якими керувався під час задоволення заяви про забезпечення позову та не конкретизував на підставі яких доказів дійшов висновку, що невжиття заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Зазначає, що позивачкою вже подавалась аналогічна заява про забезпечення позову від 11 липня 2016 року з судовій справі № 463/3226/16, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.07.2016 року було вирішено накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0435 га. що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також жигловий будинок АДРЕСА_1 .

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

23 лютого 2023 року від ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 надійшло клопотання про розгляд справи без присутності позивача та представника позивача.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23 лютого 2023 року, є дата складення повного судового рішення 24 лютого 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що предметом спору є зокрема визнання недійсними договорів дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим №:07:006:0148, що розміщена за цією ж адресою, скасування державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, визнання недійсним та скасування державного акту на зазначену земельну ділянку, а також визнання недійсним договору іпотеки щодо таких.

Як вбачається із матеріалів клопотанням про забезпечення позову, сторона позивача просить накласти арешт на вказані вище земельну ділянку (кадастровий №:07:006:0148), площею 0,0435 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також на житловий будинок АДРЕСА_1 .

З наявних в матеріалах позову документів, зокрема копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №63361099 від 13 липня 2016 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності на підставі оспорюваного договору дарування третій особі ОСОБА_6 та такий передано останнім в іпотеку відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Також з наявної в матеріалах справи копії оспорюваного державного акту серії ЯД №499751 від 4 липня 2008 року на земельну ділянку кадастровий номер :07:006:0148 вбачається, що власником такої теж є третя особа ОСОБА_6 , а з вказаної вище інформаційної довідки вбачається, що таку було передано останнім в іпотеку відповідачу ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Оскільки житловий будинок і земельна ділянка є предметом спору, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_4 шляхом накладення на них арешту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в судовому порядку оспорює набуття відповідачами права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що розміщена за цією ж адресою, оскільки з огляду на те, що психіатричною експертизою встановлено, що померла ОСОБА_7 на момент укладення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, вважає, що оспорювані договори підлягають визнанню недійсними, та не тягнуть жодних, передбачених ними правових наслідків, в тому числі переходу права власності на житловий будинок та земельну ділянку до ОСОБА_8 . Що в свою чергу, позивач вважає, є підставою для скасування державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, визнання недійсним та скасування державного акту на зазначену земельну ділянку, а також визнання недійсним договору іпотеки щодо таких, а тому, як вважає позивач, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Між тим, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

З урахуванням доказів, що містяться у матеріалах справи, з`ясованих обставин, беручи до уваги обґрунтованість, розумність та адекватність вимог позивачки, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, а також імовірність утруднення виконання можливого рішення суду, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку (кадастровий №:07:006:0148), площею 0,0435 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, а також не позбавляє права володіння та користування відповідачів належним їм майном, має тимчасовий характер, має на меті збереження існуючого становища до ухвалення судового рішення у справі та набрання ним законної сили, забезпечить виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності ризиків невиконання рішення суду та наміру відповідачів здійснити відчуження житлового будинку і земельної ділянки. Відповідно до змісту ст. 149 ЦПК України умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність постановленої судом ухвали та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду та дійшов обгрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 26 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2023 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк