Справа № 165/2947/22
Провадження № 2/165/167/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2023 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Василюка А.В.,
за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання відмови у приватизації житла неправомірною і зобов`язати вчинити дії
04 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання відмови у приватизації житла неправомірною і зобов`язати вчинити дії.
В обґрунтування позову зазначає, що є наймачем кімнати у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Нововолинська і з цих підстав вона звернулася з заявою до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про приватизацію вищевказаного житла. Рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради №411 від 06 жовтня 2022 року їй відмовлено у приватизації житлового приміщення у гуртожитку з причин неподання повного переліку необхідних документів, зокрема ордеру на жиле приміщення, а також у зв`язку з наявністю у заявника житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на праві приватної власності, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання її такою, що потребує поліпшення житлових умов. Вважає такі дії відповідача неправомірними. Зазначає, що ордер не входив до переліку документів необхідних для приватизації до 2009 року, внаслідок чого в період з 1992 року по 2009 року вона не зберегла цього документу. Більше того, відповідно до п.24 Правил "Обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" ордер дає лише право на вселення у квартиру та знищується протягом 5 років після отримання громадянином жилого приміщення. Також зазначила, що належність їй на праві приватної власності житлового будинку, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, не є перешкодою для приватизації нею кімнат в гуртожитку, оскільки відповідач при приватизації кімнат не вирішує питання чи потребує особа поліпшення житловим умов. Відповідно до ст.1, ст.2 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію мають особи які мешкають в квартирах багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму і оскільки вона на законних підставах в умовах найму проживає в спірному житлі, а відсутність ордеру та наявність іншого житла не може позбавити її права приватизувати приміщення у гуртожитку, тому просила суд визнати відмову Виконавчого комітету Нововолинської міської ради неправомірною та зобов`язати провести дії по приватизації житлового приміщення у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до п.18 Наказу Міністерства з питань ЖКГ України від 16 грудня 2009 року "Про затвердження Положення про порядок передачі квартир, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" за відсутності ордера на жилу площу в гуртожитку, копії договору найму жилого приміщення та/або копії договору оренди житла, а також у зв`язку з наявністю у неї житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на праві приватної власності, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання його таким, що потребує поліпшення житлових умов.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_2 подала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності та відсутності її довірителя, позов підтримала та не заперечила щодо заочного розгляду справи. (а.с. 45).
Представник Виконавчого комітету Нововолинської міської ради у судове засідання не з`явився, міський голова ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, в якій просив відмовити у позові (а.с.41). У відзиві міський голова зазначив, що оспорюваним рішенням позивачу відмовлено у приватизації з двох підстав, зокрема за відсутності у позивача копії ордеру на жиле приміщення та наявності у останньої на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на праві приватної власності, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визначення її такою, що потребує поліпшення житлових умов. Вимога закону про відсутність у особи, яка має намір приватизувати приміщення у гуртожитку іншого власного житла є імперативною та не залежить від обставин набуття такого житла у приватну власність. Оскільки за інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, позивач ОСОБА_1 має у власності житловий будинок загальною площею 97,8 кв.м і вона не надала жодного документу на підтвердження проживання у спірному житлі на правових підставах, Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, діючи лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Законами України, ухвалюючи рішення, діяв обґрунтовано та правомірно (а.с.29-33).
Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені доводи сторін у справі, суд приходить до наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є наймачем житла, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Матеріалами справи встановлено, що кімната в гуртожитку, яка є предметами спору, перебуває у комунальній власності і дану обставину відповідач не оспорює.
Згідно з довідкою Т.в.о. начальника КП УЖК №2 ОСОБА_4 від 13 вересня 2022 року (а.с. 13) позивач у період з 05 жовтня 2000 року по 17 листопада 2005 року постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою №102.107-23/224 від 12 вересня 2022 року керуючого ТВБВ №1002/0107 АТ "Ощадбанк" Ковтуна Е.Г., інформація щодо приватизації позивачем ОСОБА_1 житла відсутня (а.с.14).
Рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради №411 від 06 жовтня 2022 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у приватизації квартири з причин неподання повного переліку необхідних документів, а також у зв`язку з наявністю у заявника житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на праві приватної власності, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визначення його таким, що потребує поліпшення житлових умов (а.с.25).
Відповідно до довідки про склад сім`ї від 19 вересня 2022 року (а.с.11) у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , позивач постійно проживає з 20 жовтня 2009 року і по час видачі довідки. До 20 жовтня 2009 року вона була зареєстрована в кім.106, а в період з 25 листопада 2005 року по 19 лютого 2008 року постійно проживала в кім.803-804.
Відповідно до довідок від 19 вересня 2022 року виданих начальником АОСББ "Містечко" ОСОБА_5 (а.с.10,12) постійне місце проживання позивача у спірному житлі в гуртожитку зареєстровано 25 листопада 2005 року, а не 20 жовтня 2009 року, як про це зазначається раніше.
Із-за невідповідності в документах та за відсутності доказу вселення в спірне житло та користування позивачем майном на правових підставах, суд, як і відповідач не може встановити, що позивач тривалий час та правомірно користується цим майном.
У частині десятій статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" зазначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках Державного житлового фонду, вирішуються судом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", частина друга статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Разом з тим ч.1 ст.11 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що для цілей цього Закону: жилі приміщення у гуртожитку приміщення у гуртожитку (жилі кімнати, жилі блоки чи жилі секції), призначені та придатні відповідно до вимог законодавства до житла, призначеного для постійного проживання у ньому; особи, які не мають власного житла, мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до ст.34 ЖК Української РСР; невикористане право на приватизацію, невикористане повністю або частково право на безоплатну приватизацію Державного житлового фонду за житловими чеками відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, виникає на підставі: а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст. 129 ЖК Української РСР; б) договору оренди житла, укладеного згідно із ст.810, ст.811, ст.813 ЦК України, у випадках, визначених цим Законом; проживання у гуртожитку на правових підставах проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст. 129 ЖК Української РСР; б) у гуртожитках колишніх державних і комунальних підприємств та організацій, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі масової приватизації та корпоратизації: до включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств та після передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст.129 ЖК Української РСР; після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст.129 ЖК Української РСР, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із ст.810, ст.811, ст.813 ЦК України на вимогу власника гуртожитку (його представників), за умови, що мешканець гуртожитку або його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення; проживання у гуртожитку протягом тривалого часу проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Вимога щодо проживання у гуртожитку протягом тривалого часу не поширюється на членів сім`ї громадянина, якому видано ордер на жилу площу в гуртожитку та який є основним наймачем жилого приміщення в гуртожитку, а також на мешканців гуртожитків, які на правових підставах були вселені у гуртожиток, фактично проживали в гуртожитку сукупно не менше одного року та стали учасниками антитерористичної операції у складі Збройних Сил України, Національної гвардії України, органів внутрішніх справ України та інших військових формувань, створених відповідно до Закону, та добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Тобто, однією з обставин, з якою пов`язано право особи на захист відповідно до вищевказаного Закону, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком.

Згідно зі ст.129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Відповідно до п.6 Примірного положення "Про користування гуртожитками", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №418 на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Під час одержання ордера пред`являються документи, що посвідчують особу наймача та всіх членів сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, свідоцтва про народження), включених до ордера. Ордер зберігається у особи, яка вселяється на жилу площу в гуртожитку, протягом усього строку її проживання у гуртожитку.

Згідно п.7 вказаного Положення користування жилою площею здійснюється у гуртожитках державної та комунальної форми власності виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера.

Крім того, відповідно до п.18 Положення "Про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженого Наказом Мінжитлокомунгоспу від 16 грудня 2009 №396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №109/17404 від 29 січня 2010 року, до органу приватизації громадянином подається серед іншого копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку.

Жодного документу, що посвідчує право на вселення позивача у спірне приміщення (ордеру, спеціального ордеру, договору найму житлового приміщення) чи будь-якого іншого документу позивач не надала і у позові ОСОБА_1 зазначила, що ордеру на вселення у спірну кімнату, вона немає.

Також, позивач ОСОБА_1 визнає той факт, що у її власності знаходиться житловий будинок загальною площею 97,8 кв.м. і даний факт підтверджується відомостями наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.18-20), однак позивач вважає, що даний факт не скасовує можливості реалізації нею права на приватизацію житла, оскільки питання щодо потреби у поліпшені житлових умов, відповідач не вирішує.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Оскільки для реалізації права на приватизацію повинні бути дотримані усі вимоги, зокрема щодо відсутності власного житла, дана вимога є імперативною та не залежить від обставин набуття такого житла у приватну власність, судом встановлено, що ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок загальною площею 97,8 кв.м. та вона не довела того факту, що на правових підставах вселена у спірне майно, суд вважає рішення №411 від 06 жовтня 2022 року Виконавчого комітету Нововолинської міської ради правомірним та таким, що відповідає діючому законодавству та ухвалено у строгій відповідності до Законів України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", тому суд не знаходить жодних правових підстав визнавати його необґрунтованим та неправомірним і з цих підстав відмовляє у позові.

З врахування вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд відмовляючи у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у справі, що складаються з 992,40 грн. судового збору та підтверджуються документально (а.с.8), суд покладає на позивача.

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положення "Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання неправомірним рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області №411 від 06 жовтня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у приватизації житлового приміщення в гуртожитку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформацію про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, , юридична адреса: проспект Дружби, буд.27, м. Нововолинськ, Володимирський район, Волинська область.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк