КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5391/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

3 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни, треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним (удаваним), скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запису про право власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року, повний текст якого виготовлено 26 грудня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 13 січня 2023 року позивач звернулася з апеляційною скаргою, яка не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.

Згідно із пунктом 3 частини четвертої та частини п`ятої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

За подання апеляційної скарги судовий збір не сплачено, а до апеляційної скарги позивач додала заяву про звільнення від сплати судового збору з підстав того, що у 2022 році вона не мала доходів, а також має на утриманні дитину 2008 року народження.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статті 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, у клопотанні про звільнення від сплати судового збору скаржник повинен не лише навести обставини, які свідчать про його незадовільне (скрутне) матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов:

1) якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік;

2) або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена;

3) або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Положення статті 136 ЦПК, як загальної норми, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізовані конкретизуючими нормами спеціального закону - статтями 5 та 8 Закону України «Про судовий збір», що свідчить про необхідність при застосуванні положень статті 136 ЦПК та вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору осіб, не зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», застосовувати критерії, визначені статтею 8 цього Закону.

Звертаючись до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору, позивач надала копію свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_1 .

Утім, на момент звернення з апеляційною скаргою дитина позивача досягла чотирнадцятирічного віку, тобто втратила статус малолітньої особи, і позивач не надала доказів того, що батько неповнолітньої дитини ухиляється від сплати аліментів або вона має статус одинокої матері у розумінні частини першої статті 135 СК України.

Надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 10 січня 2023 року не можуть бути єдиною та безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки суду апеляційної інстанції не надано доказів, які підлягають оцінці щодо реального майнового стану позивача, зокрема: довідок з органу соціального захисту, про склад сім`ї, про доходи чи про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунках коштів або депозитів, документи про відсутність придбання рухомого чи нерухомого майна тощо, що перешкоджає виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Крім того, вказані відомості не підписані та не засвідчені органом ДПС, який їх видав, в тому числі з використанням електронного цифрового підпису у відповідності до вимог частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та частини першої, другої статті 6, частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тому є неналежним доказом у справі.

При вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та/або зменшення судового збору.

Таким чином, надані позивачем свідоцтво про народження дитини та відомості про доходи, за відсутності інших належних, допустимих та достовірних доказів скрутного матеріального становища позивача, сімейного та соціального статусу, не дає апеляційному суду достатніх підстав звільнити останню від сплати судового збору.

Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Ураховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у позивача пільг, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір», щодо його сплати за оскарження незадоволених позовних вимог, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами позивача стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором) у даній справі дотримано.

За таких обставин, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у вказаній справі немає, тому позивачу слід сплатити судовий збір або надати докази її реального майнового стану.

Як передбачено підпунктом 2.2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з розрахунку на місяць у 2021 році згідно вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складав 2 270,00 грн.

При цьому положеннями частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлена у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (частина четверта статті 6 Закону № 3674-VI).

Ураховуючи категорію спору, характер та кількість незадоволених позовних вимог ОСОБА_1 , а також вимоги її апеляційної скарги, розмір судового збору в даному випадку становить 4 086,00 грн (2 270 грн х 0,4 х 3 вимоги х 150 %).

Апеляційна скарга повинна бути оплачена судовим збором на рахунок отримувача:UA0026010; код класифікації доходів бюджету: 22030101; отримувач коштів: ГУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812.

Призначення платежу: *;101; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір, за а/с ОСОБА_1 на рішення від 19 грудня 2022 року по справі № 755/16847/21, Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі або належним чином засвідченні копії.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Встановлено, що подана апеляційна скарга вказаним вимогам закону також не відповідає, адже до неї не додано копії скарги з усіма додатками, які були долучені до апеляційної скарги і які апеляційний суд повинен надіслати іншим учасникам справи.

Позивач у апеляційній скарзі зазначила, що надає докази надсилання копій апеляційної скарги сторонам (4 шт.), однак зазначені обставини не звільняють скаржника від обов`язку виконати імперативні вимоги процесуального законодавства, які не мають альтернативи.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду апеляційної інстанції копію апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів для всіх учасників справи.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

За правилом частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, тому апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись статтями 136, 185, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року залишити без руху та встановити строк для усунення її недоліків десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, в іншому випадку апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко