Справа № 344/5108/21
Провадження № 22-ц/4808/59/23
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 , адвоката Бойчука М.Й. і представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Назаренко Я.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного підприємства «Ріпак», ОСОБА_3 про визнання особистою власністю, поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бойчука Мирослава Йосиповича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Кіндратишин Л.Р. 11 серпня 2022 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 16 серпня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначено, що проживали з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 01.04.2021 року. За час шлюбу придбали спільне майно, а саме: автомобіль Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_1 , середня ринкова ціна якого становить близько 150 000 грн. Добровільно віддати половину належного їй майна, набутого в шлюбі, відповідач відмовився. Зважаючи на те, що автомобіль та банківські вклади записані на його ім`я, самостійно не має змоги отримати свою частину майна.

З урахування збільшених позовних вимог просила стягнути з відповідача в її користь кошти у розмірі 95 470,49 грн за половину вартості автомобіля Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2009 року випуску, автомобіль залишити у власності відповідача; стягнути з відповідача 1/2 частини розміру усіх банківських вкладів (депозитів), що є спільним майном подружжя, що становить 3 162 500 грн та 1/2 частини розміру відсотків по цих вкладах ( депозитах) 54 911,97 грн (а.с.1-3, том 1; а.с. 156, том 2).

19.05.2021 ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого у шлюбі.

В обґрунтування позову зазначено, що перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 07.03.2007 по 01.04.2021.

04.11.2020 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, вони разом з ОСОБА_2 за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею 33,4 кв.м. на 5 поверсі 9-ти поверхового будинку. Дану квартиру, за спільною згодою між подружжям, оформили на ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу від 04.11.2020, зареєстрованого за р. №2327ВРД 106023. Загальна вартість нерухомого майна становить 148 874,00 грн.

Квартира перебувала у їхній спільній власності подружжя приблизно три роки. У квартирі він разом з ОСОБА_2 проводили ремонтні роботи, а саме: встановлювали опалення, купляли меблі та різноманітну техніку. Проживали у квартирі сім`єю в період з 2010 року по 2013 рік.

У 2013 році, за їхньою згодою, у дану квартиру заселилась проживати дочка відповідачки від попереднього шлюбу ОСОБА_4 із своєю сім`єю, яка проживає там по сьогоднішній час.

У 2013 році відповідач ОСОБА_2 звернулась до нього з проханням допомогти їхнім дітям житлом та подарувати порівну дану квартиру дітям від попередніх шлюбів, а саме: подарувати квартиру дочці відповідачки ОСОБА_4 , а за 1/2 частину вартості квартири ОСОБА_2 зобов`язалась добровільно сплати йому кошти, в користь його дочки від першого шлюбу ОСОБА_3 .

13.08.2013 ОСОБА_2 подарувала, а її донька ОСОБА_4 прийняла в дар вищевказану квартиру, відповідно до договору дарування, посвідченого 13.08.2013 приватним нотаріусом Тернопільського МНО Василевич О.О., зареєстрований №1055, державна реєстрація 13.08.2013.

Він, ОСОБА_1 , надав нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_2 на відчуження квартири як майна придбаного у шлюбі, на користь її доньки ОСОБА_4 , за умови її обіцянки заплатити йому гроші на користь доньки ОСОБА_3 за 1/2 частину даної квартири в сумі 9 399 доларів США, що становить 259 545 грн за курсом станом на 17.05.2021.

Але протягом тривалого період часу з 2013 року по 2021 рік ОСОБА_2 добровільно не заплатила йому гроші за 1/2 частину вартості відчуженої квартири. Тому після розірвання шлюбу 01.01.2021 у нього виникла необхідність звернуся із зустрічним позовом.

Разом з тим, за час їхнього спільного проживання з відповідачкою ОСОБА_2 з 07.03.2007 по 01.04.2021 ними спільно зароблені грошові кошти, які перебувають на грошових рахунках, відкритих на ім`я відповідачки ОСОБА_2 в установах банків м. Івано-Франківська, а саме : АТ « Раффайзен банк Аваль», АТ « Ідея банк», АТ « Кредо банк». Тому вважає, що має право на 1/2 частину грошових коштів, які набуті у шлюбі з відповідачкою.

З урахуванням збільшеним позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості двохкімнатної квартири у АДРЕСА_2 , як майна набутого в шлюбі, тобто 511 449,34 грн; 1/2 частину грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 у АТ « Ідея банк» - 200 000 грн, в АТ « Райффайзен банк Аваль» у сумі 550 000 грн та відсотки банків, які були їй нараховані та виплачені: в « Ідеа банк» - 18 921 грн; у АТ «Кредобанк» - 24 339 грн; у «Райффайзен банк Аваль» - 18 889 грн, а всього кошти на загальну суму 1 012 149 грн, які є спільним майном подружжя, набутого у шлюбі. Разом з тим, просив визнати його особистою приватною власністю автомобіль «Skoda-Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2009 року випуску; кошти на його банківських вкладах, отримані як позика від ПП « Ріпак» та від ОСОБА_3 , які знаходились у « Ідеа Банк» на суму 200 000 грн та нараховані відсотки у сумі 10 673,10 грн; в « Кредо банк» на суму 200 000 грн та нараховані відсотки у сумі 16 952 грн; у «Райфайзен банк Аваль» на загальну суму 1 645 000 (з урахуванням заяви про виправлення описки 1 510 000 грн) та нараховані відсотки у сумі 63 272 грн, а в загальному на суму 2 135 897,10 грн (а.с.45-49 т.1; а.с. 165-168 т.2; а.с.16 т. 3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 липня 2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю, поділ спільного майна подружжя до розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів. Надано справі загальний номер 344/5108/21 (а.с.205, том 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2022 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю, поділ спільного майна подружжя, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, -ПП «Ріпак», ОСОБА_3 (а.с.215-216, том 2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2022 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 95 470, 49 грн як грошову компенсацію 1/2 частки ринкової вартості автомобіля Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 600 435,55 грн як 1/2 депозитних вкладів. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю, поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 101 049,94 грн як 1/2 депозитних вкладів. У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1 563,48 грн судового збору та 858,05 грн витрат за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 195,33 грн судового збору. Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повернути з державного бюджету ОСОБА_1 2 592 грн судового збору як надмірно сплачений за квитанцією від 12.04.2022, виданою АТ «Акцент банк», відділення ЦОК №403 в м. Івано-Франківську, платіж №41604741 (а.с.58-63, том 3).

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Бойчук М.Й. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 22.03.2007 року по 01.04.2021 року. 04 листопада 2010 року за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира, за згодою подружжя, була зареєстрована на ОСОБА_2 та в подальшому ОСОБА_1 надав нотаріально засвідчену згоду на відчуження квартири як майна, придбаного у шлюбі, на користь доньки позивачки за первісним позовом за умови заплатити йому половину вартості спірної квартири, що становить 9 399 доларів США (що за курсом НБУ станом на 17.05.2021 року становить 259 545 грн).

Вказує, що ОСОБА_2 добровільно кошти не повернула, що стало приводом звернення до суду із зустрічним позовом.

Також зазначає, що за час спільного проживання ними спільно зароблені грошові кошти, які перебувають на грошових рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 в установах банків.

Крім цього, спірний автомобіль Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, не є спільним майном подружжя, а являється його особистою власністю, оскільки куплений за кордоном за кошти його доньки в розмірі 3500 Євро, а не за спільні кошти подружжя. Жодних його чи спільних коштів не вкладено на придбання цього автомобіля, тому такий не може підлягати поділу.

Що стосується депозитних вкладів, то вони також не є спільним майном подружжя. Ці кошти були надані йому ( ОСОБА_1 ) у вигляді позики від ПП «Ріпак», які він поклав у банк для того, щоб саму позику повернути підприємству, а виплати по депозитних процентах перевести на поточний рахунок або для виплати заробітної плати працівникам ПП «Ріпак». Підприємство засноване у 2002 році, коли він перебував у першому шлюбі, тому ОСОБА_2 не має жодного відношення до нього. Також кошти отримувались для його лікування, у тому числі і за кордоном.

З цих підстав просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину вартості двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та стягнути 1/2 депозитних вкладів, які перебувають на грошових рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 в установах банків м. Івано-Франківська, а саме: АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Ідея Банк», АТ «Кредо Банк» (а.с. 69-70, том 3).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПП «Ріпак» та ОСОБА_3 , про причини неявки суд не повідомлено, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 , адвоката Бойчука М.Й. і представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Назаренко Я.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.03.2007 по 01.04.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) ( а.с. 7-8, том 1).

Згідно договору купівлі-продажу від 04.11.2010р., що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. р. №2337, ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 за 148 874 грн ( а.с. 197, том 1).

Відповідно до п. 1.10. цього договору, на купівлю квартири від чоловіка покупця ОСОБА_1 отримана згода, яка нотаріально посвідчена Василевич О.О., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 04.11.2010 за р. №2326.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за номером довідки 253789146 від 21.04.2021р., квартира АДРЕСА_1 , 13.08.2013 на підставі договору дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округ Василевич О.О., зареєстрована за ОСОБА_4 . Попереднім власником є ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 04.11.2010 ( а.с.170-171, том 1).

13.08.2013 вказану квартиру ОСОБА_2 на підставі договору дарування р. №1055, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., подаровано безоплатно передано у власність ОСОБА_4 . Дар сторони оцінили в сумі 298 187 грн. Згідно п. 7 такого договору зазначено, що прав у третіх осіб щодо вказаної квартири немає ( а.с. 189-200, том 1).

Згідно заяви ОСОБА_1 , що посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О 13.08.2013, такий вказав, що надає згоду на укладення договору дарування, а саме безоплатно передати у власність ОСОБА_4 його дружиною ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 . Спірна квартира, яка буде даруватись, є їхньою з ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, як така що набувалась ними у період шлюбу. При цьому, стверджує, що договір дарування квартири (зміст якого ним прочитаний та зрозумілий) буде укладатись його дружиною на умовах, які вони попередньо обговорили і які відповідають їхньому волевиявленню ( а.с. 77, том 2).

Із змісту відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Тернопільській області від 30.06.2021 за №31/19-11-58 а.з., адресованої адвокату Назаренко Я., встановлено, що згідно даних ЄДР МВС зареєстрований транспортний засіб станом на 30.06.2021 автомобіль SKODA FABIA, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації 01.08.2013р. із зазначеними адвокатом номерними агрегатами, зареєстрований за ОСОБА_1 . Інші транспортні засоби станом на 30.06.2021 за ОСОБА_1 не реєструвались ( а.с.202, том 1).

На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.07.2021 року щодо надання інформації про депозитні рахунки, їх розмір та розмір відсотків за вказаний період, АТ «Райффайзен Банк», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «Ідея Банк» надали інформацію про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вкладів (депозитів) у період з 06.04.2018 року по 06.04.2021 року та з 01.04.2020 року по 01.04.2021 року (а.с.224-242, том 1; а.с.1-51, 70-72,121-128, 133-138 том 2; а.с.1-2, том 3).

Частково задовольняючи позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування квартири позивачем за зустрічним позовом не оспорювався, є дійсним, відтак підстав для стягнення 1/2 компенсації за таку квартиру немає. Грошові кошти, що знаходилися у банках на відповідному рахунку, відкрито на кожну із сторін, були зняті ними у період шлюбу, а доказів про використання спірних депозитних коштів, рахунки по яких закриті в період шлюбу, не в інтересах сім`ї, а в особистих чи інших цілях, сторони не надали, дійшов висновку про відсутність підстав для їх поділу. Щодо тверджень позивача, що кошти, які розміщені на депозитах, є поворотною фінансовою допомогою, яка є обов`язковою до повернення на ПП «Ріпак», тому не можуть бути поділені, не прийняті судом, оскільки позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження цього факту, як і не надано доказів, що саме ці кошти були внесені на рахунки, що обліковувалися станом на час розірвання шлюбу. Разом з тим, суд встановив, що майном, набутим у шлюбі, є спірний автомобіль та депозитні вклади на загальну суму 1 200 871,1 грн, дійшов висновку про їх поділ, виходячи з рівності часток.

З висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Вирішуючи цей спір, слід виходити з того, що правовідносини між сторонами регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Норми Сімейного кодексу України (далі - СК України), зокрема наведені у статтях 57, 60, встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України, якими встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Щодо вимог апелянта про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину вартості двокімнатної квартири по АДРЕСА_2 , суд вірно виходив з того, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 надав згоду на відчуження квартири.

Аналіз положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власнику. Якщо майно належить особі не на праві особистої приватної власності, а разом з іншим співвласником на праві спільної сумісної власності, то розпорядження майном здійснюється за згодою останнього. Відсутність такої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину щодо спільного майна свідчить про відсутність у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення такого правочину. У таких випадках відсутня воля власника спільного майна, на боці якого виступають обидва співвласники (подружжя), на вчинення правочину.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції на час нотаріального посвідчення оспорюваного договору), при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Про наявність згоди другого подружжя зазначається в тексті договору з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення.

На односторонні правочини поширюються положення статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Наведене дає підстави для висновку, що згода одного з подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину щодо розпорядження спільним майном, як односторонній правочин, є чинною, до моменту її скасування (відкликання).

Встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про укладення договору дарування, дав згоду на відчуження квартири АДРЕСА_1 на користь дочки позивачки ОСОБА_2 за договором дарування. В матеріалах справи міститься заява про згоду на дарування від 13.08.2013 року, засвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстрована в реєстрі за № 1054 (а.с.77, том 2).

Укладаючи цей договір, він усвідомлював його істотні умови і правові наслідки його укладення. До укладення договору нотаріусом Романіва М.В. було попередньо ознайомлено з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений сторонами правочин, що підтверджується змістом договору дарування, підписаного ОСОБА_1 .

Цей договір не оспорений, не визнаний недійсним.

Будь-які докази про домовленість компенсації позивачкою на його користь частини вартості квартири відсутні.

З огляду на викладене, посилання апелянта на те, що він надав нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_2 на відчуження квартири як майна, придбаного у шлюбі, на користь її дочки за умови заплатити йому 1/2 частину вартості даної квартири, не заслуговують на увагу.

Відтак суд дійшов правильного висновку, що підстав для стягнення 1/2 компенсації за таку квартиру, яка була безоплатно відчужена за згодою ОСОБА_1 за час шлюбу, немає.

Щодо вимог апелянта про стягнення 1/2 частини грошових вкладів на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , слід виходити з такого.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив, що на час припинення фактичних шлюбних відносин (01.04.2021) сторонами були відкриті банківські рахунки, на яких знаходились грошові кошти, внесені під час шлюбу.

Встановивши, що грошові кошти, що знаходилися у банках на відповідному рахунку, відкритого на кожну із сторін, були отримані ними у період шлюбу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх поділу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з того, що доказів про використання спірних депозитних коштів, рахунки по яких закриті в період шлюбу, не в інтересах сім`ї, а в особистих чи інших цілях, сторони суду не надали.

З огляду на зазначене, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог про визнання депозитних коштів особистою власністю ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що такі депозитні кошти є коштами ПП «Ріпак», слід виходити з такого.

У своєму листі від 12.03.2016 року №5314/6/99-99-19-02-02-15, який є у загальному доступі, Державна фіскальна служба України надала роз`яснення, що за своєю цивільно-правовою природою поворотна фінансова допомога є позикою.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами, що депозитні кошти є його особистою власністю із посиланням на те, що такі є коштами ПП « Ріпак» за поворотною фінансовою допомогою за договором безвідсоткової позики №1 від 07.09.2015 на суму 598 000 грн, строк дії до 07.09.2020 ( а.с. 102 т.1), який продовжено до 07.09.2021 (а.с. 104 т.1), від 23.09.2016 на 500 000 грн, строком дії до 22.09.2026 ( т.1 а.с. 108), від 15.09.2017 на суму 400 000 грн - до 14.09.2027 ( а.с. 109 т.1), від 20.08.2018 на суму 205 000 грн - до вересня 2028 ( а.с. 110-111 т. 1), та що ним за період з 07.02.2022 по 29.12.2021 погашено ПП «Ріпак» борг у сумі 1 720 760 грн ( а.с. 172 т.2), а частина цих коштів є заробітною платою ОСОБА_3 .

Такі посилання апелянта не заслуговують на увагу, оскільки він не довів належними та допустимими доказами, що саме такі кошти були внесені на рахунки, що обліковувались станом на 01.04.2021 (на дату розірвання шлюбу), і не можуть бути віднесені до спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, судом правильно взято до уваги ті банківські вклади, що обліковувались на депозитних рахунках (рахунки зазначено у форматі за останніми чотирма цифрами) за розміром депозиту як початковим внеском за ОСОБА_1 на час шлюбу та його розірвання, а саме у:

- АТ « Райфайзен Банк» - НОМЕР_4 на суму 150 000 грн, який відкритий 22.01.2021 та закритий 23.04.2021; НОМЕР_5 - 690 000 грн, який відкритий 15.01.2021, закритий 16.04.2021; НОМЕР_6 на 150 000 грн, який відкритий 29.01.2021 та закритий 30.04.2021; НОМЕР_7 на суму 200 000 грн, який відкритий 17.02.2021 та закритий 26.04.2021 ( а.с. 224, 226-233, том 1).

- АТ « Кредобанк» - НОМЕР_8 за період з 20.01.2021 по 20.04.2021 на суму 50 736,07 грн (з урахуванням відсотків); UA 8078 за період з 27.01.2021 по 22.04.2022 на суму 150 002,78 грн ( з урахування відсотків) ( а.с. 1, том 2).

- АТ « Ідея Банк» за період з 22.03.2021 по 22.04.2021 в сумі 200 000 грн та відсотки 132, 33 грн ( а.с. 133-138, том 2).

За ОСОБА_2 :

- АТ « Райфайзен Банк» - НОМЕР_9 на суму 09,76 грн (відсотки), який відкритий 26.06.2017; UA 0503 на суму 04,42 грн, який відкритий 29.09.2014 (відсотки) ( а.с. 224-зворот, 234-243, том 1).

- АТ « Кредобанк» - НОМЕР_10 за період з 27.01.2021 по 28.04.2021 на суму 200 000 грн; UA 0829 за період з 27.01.2021 по 28.04.2022 на суму 2 084,17 грн ( з урахування відсотків) ( а.с. 1, том 2).

- АТ « Ідея Банк» UA 7250 за період з 27.03.2019 по 06.04.2021 на суму 0,05 грн (а.с. 133-138, том 2).

Що стосується автомобіля Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, суд виходить з того, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Сторони з 07 березня 2007 року по 01 квітня 2021року перебували у зареєстрованому шлюбі.

17 липня 2013 року сторони придбали автомобіль і зареєстрували 01.08.2013 року за ОСОБА_1 , який цим майном користується.

Судом вірно не взято до уваги показання третьої особи ОСОБА_3 , як достатній доказ того, що спірний автомобіль придбаний за її кошти, які згодом повернуті ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 не порушувала питання про переведення на неї прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу спірного автомобіля як на особу, яка придбала такий транспортний засіб.

В свою чергу, ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль набутий за кошти, які належали йому особисто.

На підставі викладеного, майном, набутим у шлюбі, є: автомобіль Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску; депозитні вклади ОСОБА_1 на загальну суму 1 200 871, 1 грн (1/2 від якої складає 600 435, 55 грн), а саме АТ «Райфайзен Банк» на суму 1 190 000 грн, АТ « Кредобанк» на загальну суму 200738,85 грн (з урахування відсотків); АТ « Ідея Банк» на суму 200 132,33 грн (з урахуванням відсотків); та депозитні вклади ОСОБА_2 на загальну суму 202 098,4 грн, від якої 1/2 становить 101 049,94 грн: АТ « Райфайзен Банк» - суму 14, 18 грн., АТ «Кредобанк» - 202 084, 17 грн; АТ « Ідея Банк» на суму 0,05 грн ( т. 2 а.с. 133-138).

Суд дійшов правильного висновку про їх поділ виходячи з рівності часток, відмовивши у вимогах ОСОБА_1 про визнання коштів на депозитних рахунках та автомобіля його особистою власністю, та стягнення 1/2 вартості квартири.

Разом з тим, згідно висновку експерта за результатами судової автоварознавчої експертизи №1936/2128 від 25.10.2021, ринкова вартість автомобіля Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, становить 190 940.49 грн (а.с. 85-83 т.1).

З огляду на те, що спірним автомобілем користується ОСОБА_1 , такий відноситься до неподільних речей, суд дійшов правильного висновку про залишення його у власності останнього, стягнувши з нього на користь ОСОБА_5 1/2 частки ринкової вартості автомобіля.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойчука Мирослава Йосиповича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 21 лютого 2023 року.