Справа № 638/6555/22
Провадження № 2/638/1851/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Теслікова І.І.,

за участі секретаря судових засідань Кисловській О.О.,

представника позивача Сільченка С.О.,

представника відповідача Гарагулі В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Сільченко Сергія Олександровича до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про стягнення заборгованості з виплат, що випливають з трудових правовідносин та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду, через свого представника адвоката Сільченко С.О., з позовною заявою до АТ «Українські енергетичні машини», в якій просить стягнути з відповідача суму не виплаченої заробітної плати за час простою в березні 2022 року у розмірі 30465,38 грн., суму не виплаченої компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 34966,93 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2022 до дня вирішення справи, виходячи із суми середньоденного заробітку у розмірі 1384,79 грн., що на день подання позову становить 160635,64 грн., та судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1956,03 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 20.06.2019 по 31.05.2022 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до наказу 108 від 31.05.2022 позивач звільнений за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП). При звільненні з ним не був проведений повний розрахунок по заробітній платі .

31.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до заступника Генерального директора АТ «Укренергомашини» з заявою про направлення йому поштою розрахунковий лист, копію наказу про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку. Листом від 03.06.2022 відповідач направив позивачу трудову книжку та копію наказу №108 від 31.05.2022, разом з тим розрахунковий лист, який містить інформацію про нараховані та невиплачені грошові кошти у вигляді заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку відповідач не надіслав.

Згідно наказу про звільнення №108 від 31.05.2022 позивачу нараховано компенсацію за невикористану відпустку 24 календарні дні. Разом з тим, згідно наданої у подальшому довідки №40-285 від 18.07.2022 позивачу нараховано компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 40 календарних днів у сумі 34966,93 грн., яка досі не виплачена.

Крім того, відповідач заборгував ОСОБА_1 заробітну плату, яку не було виплачено під час звільнення. Так відповідно до довідки №40-285 від 18.07.2022 позивачу нараховано у лютому 25950,66 грн. у березні 2022 року 13333,33 грн. Разом з тим, позивач вважає, що за березень 2022 року відповідач повинен виплатити йому заробітну плату у розмірі 30465, 38 грн., яку вирахував із розрахунку середньоденної заробітної плати 1384.79 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Ухвалою судді від 01.12.2022 по вищевказаній цивільній справі було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження і відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Ухвалою суду від 10.01.2023 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 14.02.2023 відповідачу поновлено строк для подання відзиву. Відзив разом з доданими до нього документами долучено до матеріалів справи. Встановлено позивачу та його представнику п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч. ч. 3 5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

14 лютого 2023 року представником відповідача ОСОБА_2 надано витребувані судом документи та подано відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши, що що підставою несвоєчасного розрахунку з позивачем стали форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військова агресія Російської Федерації проти України, що засвідчено листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 та сертифікатом №6300-22-1122 від 30.09.2022 про форс-мажорні обставини. Товариство не могло передбачити можливість початку ведення бойових дій на території Харківської області та підготуватися до них. Станом на час звільнення ОСОБА_1 підприємство знаходилось на території громади, яка була розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій. Територія та приміщення Товариства піддавалися систематичним ворожим обстрілам, внаслідок чого відповідачу завдано численні конструктивні пошкодження, що підтверджується витягами з ЄРДР у кримінальних провадженнях № 0000817 від 22.04.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України, № 0001240 від 12.05.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України, № 500000247 від 27.07.2022 за ч. 3 ст. 110 КК України, № 90000725 від 28.07.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України, № 00002603 від 08.08.2022 за ч. 3 ст. 110 КК України, № 0000687 від 15.04.2022 за ч. 2 ст. 438 КК України та рапортом спеціалізованої поліції ГУНП в Харківській області від 10.02.2023 щодо пошкоджень завданих відповідачу 10.02.2023 внаслідок вибухів. Крім того, зазначив, що відповідно до ст.10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення повноцінної діяльності підприємства.

17 лютого 2023 року представником позивача ОСОБА_3 надано відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання ним обов`язку зі своєчасної виплати заробітної плати остаточного розрахунку під час звільнення з позивачем.

Представник позивача Сільченко С.О. в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі, та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги в частині заборгованості по заробітній платі відповідно до розрахункового листа ОСОБА_1 позивача та компенсації за невикористану відпустку на час звільнення та з урахуванням податків у розмірі 42114,21 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20 червня 2019 року по 31 травня 2022 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 31 травня 2022 року позивач звільнився з роботи за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП).

Після звільнення ОСОБА_1 з АТ «Українські енергетичні машини», роботодавцем не проведено розрахунок по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до розрахункового листа за травень 2022 року станом на дату звільнення ОСОБА_1 сума заробітної плати, та компенсації належної до виплати (після відрахування ПДФО та військового збору) складає 42114,21 грн.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Що ж стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно довідки АТ «Українські енергетичні машини» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1443,90 грн.

Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, урегульовано Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон), який діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частин 2, 3 статті 1 Закону, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Частиною 3 статті 10 Закону передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Згідно з Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України, зокрема № 8419 від 06.02.2023 з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 та сертифікатом №6300-22-1122 від 30.09.2022 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022.

Надані відповідачем докази доводять, що у період за який позивач просить стягнути середній заробіток (з 01.06.2022 по 02.03.2023) порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням.

Статтею 15 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та або/поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел передбачених законодавством. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 42114,21 грн, а в іншій частині позовних вимог відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Позивачі - у справах про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору.

Зважаючи на викладене, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 469,58 грн за вимогу про стягнення заробітної плати.

Щодо стягнення судового збору за позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд прийшов до висновку про його стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 276,98 грн.

Що стосується судових витрат позивача на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 15000 грн., що підтверджується долученими до справи доказами: договором про надання правової №2022/10/01 від 07.10.2022 згідно якого визначено суму винагороди (гонорару) в розмірі 20000,00 грн., першу частину у розмірі 15000,00 клієнт має сплатити протягом 5 календарних днів з дати підписання договору, другу частину у розмірі 5000,00 грн. клієнт має сплатити протягом 5 календарних днів з моменту винесення судом рішення або затвердження морової угоди по справі, актом №67 про надання правової допомоги за договором №2022/10/01 від 07.10.2022 та випискою за особовим рахунком щодо сплати ОСОБА_1 15000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов судом задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати з оплати правової допомоги пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 2793,00 грн.

Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

Суд бере до уваги, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, в повній мірі відповідають обсягу проведеної адвокатом роботи, складності справи та критерію розумності їх розміру.

Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2793,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 212, 214, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов представника ОСОБА_1 адвоката Сільченко Сергія Олександровича до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про стягнення заборгованості з виплат, що випливають з трудових правовідносин та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 415 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 50 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь ОСОБА_1 суму не сплаченої компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 27 698 (двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 71 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь держави судовий збір у сумі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривні 58 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 276,98 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 2793,00 грн., а всього у сумі 3069 (три тисячі шістдесят дев`ять) гривні 98 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає, як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини», місцезнаходження за адресою: м.Харків, пр-т Героїв Харкова, 199, .

Суддя Теслікова І.І.