Справа № 303/5247/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Мацунича М. В., Собослоя Г. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року, ухвалене суддею Полянчуком Б. І.,

у с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов обґрунтувала тим, що з 12 жовтня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У цьому шлюбі в них народилося двоє синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 серпня 2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано.

Зазначала, що після розірвання цього шлюбу вона самостійно утримує дітей, забезпечує їм належні умови проживання, а відповідач вже біля двох років свій обов`язок по утриманню синів не виконує та обмежується виключно спілкуванням із ними та витратами на дозвілля.

Вказувала і те, що на даний момент в Україні погіршилася економічна ситуація через військову агресію російської федерації, а тому спостерігається значна інфляція, що призвела до стрімкого росту цін на товари першої необхідності, зокрема, на дитячий одяг, харчування, сплату комунальних послуг та належний розвиток дітей.

Стверджувала, що за наявною в неї інформацією, відповідач працює неофіційно, а також має на праві власності дві земельні ділянки, на одній з яких ним зведена недобудова.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року цей позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2022 і до досягненням дітьми повноліття.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості, оскільки воно ухвалено без урахування всіх обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не враховано його матеріальний стан та залишено поза увагою той факт, що він постійно спілкується із дітьми, проводить із ними час, цікавиться їх духовним, моральним та фізичним розвитком.

Стверджував, що забезпечує дітей усім необхідним для їх розвитку, зокрема, витрачає значну суму коштів на сезонний одяг, продукти харчування, а також оплачує їх розваги та інші потреби. Однак він не має змоги сплачувати аліменти по 2 500 грн на кожну дитину щомісячно.

З огляду на наведене просив апеляційний суд оскаржене рішення суду змінити в частині визначеного розміру стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, а саме у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2022 і до досягненням дітьми повноліття. Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, зокрема поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.09.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін. Указувала на те, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат на дітей. Зауважила і на тому, що розмір аліментів, який пропонує сплачувати відповідач по 1 500 грн щомісячно на кожну дитину, є дуже незначним, оскільки такий буде фактично покривати лише витрати на харчування в освітніх закладах, які наразі складають приблизно 1 000 грн на місяць. Окрім цього, на противагу голослівним твердженням відповідача про його участь у вихованні дітей, в суді першої інстанції нею було подано довідки з дитячого садка та школи-ліцею з яких убачається, що батько дітей (відповідач) не брав участі в освітньому житті синів.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23 січня 2023 року цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2013 року, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.08.2020 у справі № 303/2684/20, що набрало законної сили, розірвано (а.с.3).

Від цього шлюбу у сторін народилися сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про їх народження (а.с.4,5).

Згідно з довідкою ТОВ «УК Навібуд» від 10.08.2022 за № 01612 позивачка ОСОБА_1 разом із синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 09.08.2022 за № 1169 (а.с.17).

Як убачається з довідки Мукачівського ліцею № 10 Мукачівської міської ради Закарпатської області від 23.06.2022 за № 03-18/30, то син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у 2-А класі цього ліцею та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , яка одноосібно займається його вихованням. На протязі 2021-2022 років батько дитини у ліцеї не був, навчанням сина не цікавився (а.с.29).

Із довідки за № 01-25/22 від 22.06.2022, виданої завідувачкою ОСОБА_6 слідує, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є вихованцем Мукачівського ДНЗ № 28. За час перебування цієї дитини у цьому закладі її батько не брав участь у вихованні дитини, не був присутній на батьківських зборах (а.с.30).

Дублікатами квитанцій банку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року стверджується, що позивачка ОСОБА_1 систематично здійснює оплату за відвідування сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Мукачівського ДНЗ №28 (а.с.31-44).

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Статтею сьомою Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що в 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2 100 грн, з 1 липня 2 201 грн, з 1 грудня 2 272 грн, а на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 грн, з 1 липня - 2744 грн, з 1 грудня - 2833 гривні.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, які проживають разом із нею, суд першої інстанції належним чином урахував наведені вище норми як міжнародного, так і національного права, у тому числі вимоги СК України, а також фактичні обставини справи та надав вірну правову оцінку наявним у справі доказам. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідача є відсутні на утриманні інші особи, він є працездатним, оскільки протилежного матеріали справи не містять, та ОСОБА_2 не бажає влаштуватися на роботу й отримувати доходи, так як є відсутні у справі докази про його перебування у центрі зайнятості з метою пошуку роботи.

За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2022 і до досягнення дітьми повноліття.

Твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що суд не врахував його фактичні витрати на дітей та його участь у їх вихованні є голослівними, оскільки на підтвердження вказаних обставин ним не подано жодних доказів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488,60 грн (а.с.62) слід віднести за рахунок апелянта-відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді