Ухвала

08 березня 2023 року

м. Київ

справа № 754/16388/19

провадження № 61-1012св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року у складі судді Таран Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що 15 січня 2013 року між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., за реєстровим № 22.

Згідно умов договору ОСОБА_2 отримала у позику грошові кошти в сумі 1 793 000,00 грн, що в еквіваленті за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на день укладення договору становило 220 000,00 доларів США на строк до 15 травня 2013 року. На укладення цього договору ОСОБА_3 надано згоду, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М. 15 січня 2013 року за реєстровим

№ 21.

Договором встановлено графік повернення позики узгоджений сторонами, а саме:

до 15 лютого 2013 року - 20 000,00 доларів США;

до 15 березня 2013 року - 20 000,00 доларів США;

до 15 квітня 2013 року - 80 000,00 доларів США;

до 15 травня 2013 року - 100 000,00 доларів США.

ОСОБА_1 свої зобов`язання позикодавця виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_2 у позику кошти в сумі 220 000,00 доларів США. ОСОБА_2 порушила умови договору, взяті на себе зобов`язання не виконала, борг не повернула.

06 серпня 2014 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., за реєстровим № 1601, згідно

з умовами якого сторони домовились, що позика надається без нарахування відсотків до 15 травня 2015 року (пункт 2 договору про внесення змін від 06 серпня 2014 року).

26 серпня 2015 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., за реєстровим № 1502, згідно

з умовами якого сторони домовились, що позика надається без нарахування відсотків до 15 листопада 2016 року (пункт 2 договору про внесення змін

від 26 серпня 2015 року).

Термін виконання зобов`язань за договором позики настав 16 листопада

2016 року, проте ОСОБА_2 до теперішнього часу кошти не повернула.

Позивач зазначав, що відповідачі на час підписання договору позики, так і на цей час перебувають в зареєстрованому шлюбі, кошти отримані у позику вони набули

у спільну сумісну власність та в інтересах сім`ї, отже є солідарними боржниками.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України сторони визначили в договорі позики (пункт 3), що сума коштів, яка підлягає поверненню повинна становити еквівалент 220 000,00 доларів США за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на день повернення.

Станом на 06 листопада 2019 року (день подачі позовної заяви) курс продажу долара США, встановлений ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» становив 24,85 грн за

1 долар США, сума заборгованості становить 5 467 000,00 грн.

Позивач також зазначав, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, відповідачі повинні сплатити 3 % річних за період затримки сплати боргу

з 16 листопада 2016 року по 06 листопада 2019 року у розмірі 488 435,19 грн.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив солідарно стягнути

з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь суму боргу та 3 % річних

у розмірі 5 955 435,19 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 2 265 653,60 грн, що еквівалентно 86 800,00 доларів США та 3 % річних від простроченої суми за період із 16 листопада 2016 року до 08 листопада 2021 року

у розмірі 338 730,73 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог

ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 у повному обсязі не виконала умови договору позики, позичені кошти не повернула, тому наявні правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики та 3 % річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_5 , залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 08 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов

ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 січня 2013 року у розмірі 160 716,53 грн. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що строк виконання зобов`язання за договором позики від 15 січня 2013 року, з урахуванням подальших змін та доповнень, сторонами визначено датою 15 листопада 2016 року, останній день чергового платежу за договором позики є 15 травня 2013 року, відповідачем протягом 2013-2016 років здійснювалось часткове виконання зобов`язань за договором позики, шляхом повернення (сплати) коштів в межах трирічного строку, останній платіж було здійснено 16 грудня 2016 року, з цим позовом ОСОБА_1 , звернувся 05 листопада 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого законом. Оскільки судом не встановлено, та матеріали справи не містять доказів, що кошти одержані ОСОБА_2 за договором позики, використані в інтересах сім`ї, то відсутні підстави для покладення на ОСОБА_3 солідарної відповідальності за зобов`язаннями. Вимоги щодо стягнення 3 % річних підлягають задоволенню в межах простроченої суми боргу.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції змінити, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 373/2054/16, від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18.

У лютому 2023 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_6 подала до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник вказує, що судом апеляційної інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 08 грудня 2022 року призначити до судового розгляду на 22 березня 2023 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний