Провадження №2/447/18/23
Справа №447/2798/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

21.02.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бачуна О.І.

при секретарі Данилів О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача : ОСОБА_5 , приватного нотаріусу Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Кос Юлії Романівни про визнання недійсним договору дарування квартири,-

встановив:

02.09.2021 року ОСОБА_3 звернувся в Миколаївський районний суд Львівської області з позовом до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , приватного нотаріусу Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Кос Юлії Романівни про визнання недійсним договору дарування квартири.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06.10.2020року по справі №447/1123/19 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 135080,79грн., судовий збір в сумі 1350,90грн., витрати за проведення експертизи в розмірі 1015,20грн. 23.11.2020 судом видано виконавчий лист, який перебуває на виконання у Новороздільському ВДВС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Ухвалою суду від 24.05.2021 року замінено сторону боржника ОСОБА_6 на його правонаступника ОСОБА_5 в межах вартості майна , одержаного у спадщині. Під час розгляду в суді вищевказаної цивільної справи №447/1123/19, ОСОБА_6 27.05.2020року відчужив шляхом дарування ОСОБА_4 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, ухиляючись від відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 діючи недобросовісно та зловживаючи правом, уклав фіктивний правочин. Враховуючи вказане, позивач просить визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений 27.05.2020року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Львівської області Кос Юлією Романівною, зареєстрований в реєстрі за №267 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказане майно.

11.11.2021р. ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області Друзюк М.М. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі.

21.12.2021року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог. Вказав, що даруючи 1/2 частину квартири ОСОБА_6 не мав на меті приховати своє майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення. Причиною укладення договору дарування була хвороба ОСОБА_6 та бажання за життя розпорядитися належною частиною квартири. Крім цього, ОСОБА_6 мав у приватній власності ще 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_2 . Дану частину будинку він не відчужив.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 02.03.2022 цивільну справу №447/2798/21 передали в провадження судді Бачуна О.І.

02.03.2020 ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області Бачуна О.І. прийнято цивільну справу №447/2798/21 до розгляду та призначено підготовче засідання.

14.06.2022 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження по справі і призначено справу для розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ратич Т.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив такі задоволити. Додатково пояснив, що вважає договір дарування від 27.05.2020р. таким, що укладений з метою невиконання в майбутньому судового рішення. Спірний договір був укладений під час розгляду в суді цивільної справи про стягнення з ОСОБА_6 шкоди завданої внаслідок ДТП. Зазначив, що правонаступник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 добровільно відшкодувала ОСОБА_3 35 тисяч гривень завданої шкоди внаслідок ДТП. Крім цього, представник позивача просив визначити йому п`ятиденний строк з моменту отримання рішення суду для заявлення вимог про компенсацію витрат.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що ОСОБА_6 уклав договір дарування належної йому частини квартири у зв`язку із тяжкою хворою, а не з метою уникнення виконання судового рішення. А відтак, жодних підстав для задоволення позову немає.

Третя особа ОСОБА_5 24.11.2021року подала до суду заяву про розгляд спарви у її відсутності,

Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Кос Ю.Р. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду 27.11.2021 клопотання в якому просить проводити розгляд справи у її відсутності.

Судом встановлено:

Як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) виданого Новороздільською міською радою 29.11.1996р., квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_6 , 03.11.1990року уклав шлюб із ОСОБА_7 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_8 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №290898858, приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Кос Ю.Р. 27.05.2020року посвідчено договір Дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію права власності на дану частину квартири за ОСОБА_4 .

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06.10.2020 по справі №447/1123/19 стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 майнову шкода в розмірі 135080,79грн., судовий збір в розмірі 1350,90грн., витрати за проведення експертизи 1015,20грн. На підставі вказано рішення 23.11.2020 судом видано виконавчий лист.

Як вбачається із листа від 19.03.2021 Новороздільського ВДВС у Стрийському районі Львівської області, у відділ перебуває виконавче провадження АСВП №64193665 з примусового виконання виконавчого листа №447/1123/19 виданого 23.11.2020 Миколаївським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_9 майнової шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу. 20.01.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 24.05.2021 року замінено сторону боржника ОСОБА_6 у виконавчому провадження АСВП №64193665 на його правонаступника ОСОБА_5 в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Судом встановлено, що 11.07.2019року Миколаївським районним судом Львівської області винесено ухвалу №447/1123/19 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Як вбачається із дослідження №30057 від 15.07.2020 Кабінету Ультразвукової діагностики у ОСОБА_6 виявлено: Tumor сечового міхура, гідроуретеронефроз нирок, аденома простати

Оцінка суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши матеріали цивільної справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Судом встановили, що ОСОБА_6 відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй дружині, був обізнаний про те, що судом слухається справа про стягнення з нього шкоди завданої внаслідок ДТП, винуватцем якої він був, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Судом враховано, що спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами ( чоловіком та дружиною), та встановив, що сторони передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином і вважає, дії сторін договору направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення шкоди. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено рішення про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його дружина (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно стягувача, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси стягувача ( ОСОБА_3 ,.) і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому суд не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Аналогічна позиція викладена у висновку Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 753/765/17

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження N 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі N 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження N 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Крім цього, Верховний суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №747/306/19 сформував правову позицію про те, що перехід права власності на нерухоме майно після відкриття провадження у справі про стягнення збитків свідчить про мету проховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення, свідчить про недійсність правочину

Судом встановлення що ОСОБА_6 відчужуючи належну йому на праві власності частину квартири своїй дружині був обізнаний про наявність до нього позову про стягнення шкоди завданої ДТП, а тому вважає, що боржник міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаного судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Таким чином, ОСОБА_9 27.05.2020 здійснив безоплатне відчуження майна за договором дарування на користь дружини ОСОБА_4 у ході розгляду Миколаївським районним судом Львівської області справи про стягнення з нього шкоди завданої внаслідок ДТП , сторони правочину діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами стосовно ОСОБА_3 , оскільки укладено договір дарування, який порушує інтереси ОСОБА_3 і направлений на недопущення звернення стягнення на майно ОСОБА_6 .

За викладених обставин справи вбачається, що сторони договору дарування не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, а їх дії були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення коштів.

Покликання сторони позивача на стан здоров`я та захворювання ОСОБА_6 в розумінні ст. 233 ЦК України не може вважатись тяжкою обставиною, так як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження саме важкого стану здоров`я ОСОБА_9 під час укладання договору дарування 27.05.2020, а із дослідження №30057 від 15.07.2020 Кабінету Ультразвукової діагностики у ОСОБА_6 була діагностовано захворювання через два місяця після укладення оспорюваного договору.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 після укладення договору дарування належної йому частки квартири від 27.05.2020 продовжував проживання в такій до дня смерті, що свідчить про те, що при укладенні оспорюваного договору ОСОБА_6 переслідував іншу правову мету, ніж та що безпосередньо передбачена правочином.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що ОСОБА_6 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам ОСОБА_3 , оскільки відчуження належного йому майна під час вирішення судом справи про відшкодування, а тому вважає, що такі дії вчинено з метою уникнення звернення стягнення стягувачем на вказане майно. Укладення особою договорів дарування майна зі своєю дружиною з метою приховання цього майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому такий правочин є недійсними відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України. Відтак позов підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , здійснений приватним нотаріусом 27.05.2020 то такі підлягають задоволенню.

Правовідносини в даній справі виникли з підстав, які зокрема врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою прав на нерухоме майно.

Згідно з положеннями статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім цього, частиною 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Оскільки укладений 27.05.2020 договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , суд визнав недійсним, тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності здійснену на пісдтаві вказаного Договору 27.05.2020 приватним нотаріусом Кос Ю.Р.

Крім цього суд вважає за необхідне у відповідності до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1818гривень.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений 27.05.2020року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Львівської області Кос Юлією Романівною, зареєстрований в реєстрі за №267.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , здійснений 27.05.2020року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Львівської області Кос Юлією Романівною, індексний номер 52396698 від 27.05.2020року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 в користь позивача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 сплачений судовий збір в сумі 1818 гривень.

Визначити представнику позивача ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання копії рішення для заявлення вимог про компенсацію витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.02.2023

Суддя Бачун О. І.