Справа № 461/4634/19 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/2616/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Назар Х.Б.

при секретарі Назар Х.Б.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 , представника третьої особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , представника ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року за заявою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики та позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором позики в розмірі 60 000 доларів США та процентів за неправомірне користування коштами, всього сума коштів на які обґрунтовано претендує позивач становить 2 516 921,66 грн.

Третя особа ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом, про визнання недійсним договору позики, що укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Представник позивача подав до суду заяву про застосування заходів забезпечення позову, яку мотивує тим, що ціна позову істотна, а відповідач взагалі немає власного майна, на яке може бути накладено арешт. Судом постановлялася ухвала про арешт його коштів, але за повідомленням державного виконавця всього накладено арешт лише на 4500 грн. Водночас є підстави вважати, що відповідач вживає заходів для того, щоби не виконувати рішення суду, якщо позовні вимоги будуть задоволені.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 29 вересня 2022 року заяву про застосування заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено відповідачу ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), третій особі, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, що перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , - із житловим будинком, який розташований на АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32959422, загальною площею 1 227,1 кв.м., житловою площею 177,3 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_5 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики та позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_6 , представник ОСОБА_5 . Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору. Зазначає, що будинок АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, не є предметом даного спору, а тому є безпідставним застосування заборони щодо цього будинку, як захід забезпечення позову у даній справі.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 29 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

21 листопада 2022 року від представника ОСОБА_1 Романа БАЛУХ, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, в зв`язку з чим просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. Окрім цього, ОСОБА_7 просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 , представника ОСОБА_5 підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд виходив з тих причин, що вжитий судом захід забезпечення позову є належним, співмірним і відповідає описаним обставинам справи, а невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних причин.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» вказав, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом спору є заборгованість за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в розмірі 60 000 доларів США, а з врахуванням додаткових вимог, позивачем заявлено позов на суму еквівалентну 2 516 921,66 грн.

Як вбачається із матеріалів заяви, між сторонами дійсно існує спір, позивач зазначає, що звертався до відповідача з проханням повернути позичені кошти, проте останній відмовляється виконувати зобов`язання.

Поряд з цим, ні позивачем, ні його представником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що без забезпечення позову, у випадку задоволення позову, виконання рішення суду, ефективний захист чи поновлення його порушених прав або інтересів, у випадку задоволення позовної заяви, буде істотно ускладнено чи унеможливлено.

Колегія суддів зазначає, оскільки заява позивача не містить належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, підстав для висновку про те, що обраний заявником вид забезпечення позову є співмірним із заявленими в даній справі позовними вимогами та що не вжиття цього виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся - немає.

Тому, суд першої інстанції задовольняючи заяву позивача про забезпечення позовних вимог не врахував вимог зазначених процесуальних норм та не обґрунтував припущення того, що невжиття заходів для забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, та дають підстави для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 рокуслід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики та позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , представника ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики та позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2023 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк