КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року місто Київ.

Справа 372/2406/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1497/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2022 року (ухвалене у складі судді Зінченко О. М., повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2022 року змінено розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Обухівського районного суду Київської області в формі судового наказу від 23 серпня 2022 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 28 липня 2022 року та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 в розмірі 5 000 грн на обох дітей щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 13 грудня 2022 року подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2022 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а висновки не відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідач не погоджується з твердженням позивача стосовно постійного проживання ОСОБА_2 з дітьми за місцем проживання ОСОБА_3 , оскільки такі обставини не відповідають дійсності: весь час з моменту укладення шлюбу, тобто з 07 жовтня 2011 року Відповідач проживала в квартирі своєї мами ОСОБА_6 . . Відповідач разом із дітьми 06.03.2022 року виїхала разом із дітьми за територію України в Португалію та станом на сьогоднішній день не поверталась. Крім того Відповідач разом із дітьми отримала дозвіл на проживання на підставі статусу тимчасового захисту.

Вважає, що у позивача було на меті заплутати суд першої інстанції, оскільки навіть в позовній заяві, Позивач зазначає, спочатку що він є безробітним, потім, що він є Волонтером , а в судовому засідання представником Позивача - адвокатом Кулініченко Г.В. було повідомлено, що він є військовим та перебуває в ЗСУ

Зазначає, що Позивачем було надано лише першу сторінку трудової книги, де зазначено було про його звільнення, однак не вбачається наступної сторінки на якій може бути зазначено про його прийняття на роботу.

Крім того, посилання на відсутність роботи не є підставою для зменшення розміру аліментів, та зміни способу стягнення, та не звільняє Позивача від обв`язку утримання своїх дітей.

Вважає, що таким рішенням суд першої інстанції фактично позбавив можливості ОСОБА_2 разом із дітьми на повноцінне утримання дітей, оскільки в подальшому Позивач може працевлаштуватись та мати заробітні плату розмір 1/3 від якої буде значно перевищувати 5000,00 грн.

Вказує, що з моменту розірвання шлюбу позивач не надавав відповідачу матеріальної допомоги для утримання дітей. Твердження ОСОБА_3 про допомогу в переїзді до Португалії не відповідає дійсності. На підтвердження цього посилається на виписки з рахунку, оскільки це єдиний спосіб для передачі грошових коштів.

Вказує, з моменту винесення судового наказу про стягнення аліментів, по 12.12.2022 року, Позивачем жодного разу не було сплачено аліментів на рахунок Відповідача, не надано жодної фінансової допомоги на утримання дітей, Позивач навіть не цікавився про стан здоров`я дітей, навчання та інше.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

08 лютого 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Вказує, що позивач з 30 червня 2010 року не працює, з 28 квітня 2022 року по 01 вересня 2022 року здійснював на безоплатній основі волонтерську діяльність у благодійній організації благодійний фонд «Переможний крок», а з 01 вересня 2022 року проходить військову службу по теперішній час в бойовій частині на півдні та сході України .

Вказує, що аліменти визначені судовим наказом позивачем сплачувались на рахунок визначений державним виконавцем, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зробив висновок, що позивач має нерегулярний, мінливий дохід і що це може бути підставою для задоволення вимог про зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з урахуванням наступного.

Спірні правовідносини врегульовані ст.192 СК України, згідно приписів якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Аналіз законодавства, яке регулює питання зміни розміру аліментів, свідчить про те, що боржник має право вернутись з позовом про зменшення розміру аліментів.

Позивач же, ставить питання про те, щоб аліменти, які були присуджені в частці від заробітку, стягувались з нього в твердій грошовій сумі.

Разом з тим, відповідно до ст. 184 СК України, правом просити суд присудити аліменти в твердій грошовій сумі наділена особа, яка звертається з позовом про стягнення аліментів.

Відповідачка звертаючись з заявою про видачу судового наказу, просила суд присудити аліменти в частці від заробітку, а відповідно, за наявності підстав для зменшення розміру аліментів, такі мають присуджуватись в частці від заробітку.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач зазначає, що він не працює з 30 червня 2010 року, а наразі проходить військову службу, що на його думку і є підставою для зменшення розміру присуджених раніше на утримання дитини аліментів. Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану ОСОБА_3 в сторону погіршення, тому підстави для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів відсутні. Позивач не подавав довідки про доходи, за якими можливо було б прослідкувати погіршення або поліпшення його майнового стану, а єдиним доказом, поданим ним до суду першої інстанції є ксерокопія першої сторінки трудової книжки, що не може слугувати належним підтвердженням неспроможності позивача виплачувати встановлені судовим наказом аліменти, а також доказом того, що позивач не працевлаштований. Інших обставин погіршення свого майнового становища (наявність у останнього нової сім`ї, вагітність дружини, наявні боргові зобов`язання, незадовільний стан здоров`я тощо), ОСОБА_3 не наводив. Судовий наказ виданий судом в 2022 році, а позивач вказує. що він не працює з 2010 року, тобто відсутні підстави вважати, що ця обставина змінилась саме після видачі судового наказу.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивач є військовослужбовцем та проходить службу в ЗСУ, разом з тим суду не було надано доказів про розмір грошового утримання позивача під час проходження такої служби.

У відзиві до апеляційної скарги позивач також не зазначає будь яких обставин та належних і допустимих доказів, які б підтверджували ці обставини, завдяки яким суд міг би зробити висновок щодо необхідності зменшення розміру аліментів.

Твердження ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу, що ним сплачувались аліменти на рахунок, який визначений державним виконавцем, не співпадає з твердженням викладеним в позовній заяві, а саме «По можливості я їй щомісячно їх [кошти] направляю , тим самим тягар на утримання дітей тільки на мені». Колегія суддів критично ставиться до доданих до відзиву на апеляційну скаргу копій платежів, оскільки вони датовані одним днем - 03.01.2023 року, вже після винесення рішення суду першої інстанції. Будь яких інших доказів сплати аліментів ні позовна заява, ні відзив на апеляційну скаргу не містять

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем підстав для задоволення його позовних вимог про зменшення розміру присуджених аліментів.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції вважав встановленими обставини. які не були доведеними висновки суду не відповідають встановленим обставинам, судом порушено норми матеріального та процесуального права. а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги 1488,06 гривень, від сплати яких позивач був звільнений за законом.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений до суду апеляційної інстанції у розмірі 1488,06 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий суддя: О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик