Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

заявника- ОСОБА_1

представника заявника- ОСОБА_2

представника заінтересованої особи- ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,суд

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду і просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців, та визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити переслідувати її, а також в будь-який спосіб спілкуватися, вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Посилається в заяві на те, що з 15 серпня 2014 року перебуває з ОСОБА_3 у шлюбу,від якого мають малолітню доньку.

Шлюбні відносини між ними фактично припинені 14 березня 2022 року, коли ОСОБА_3 був призначений на службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , і з зазначеного часу вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства.

Воназ донькою проживала за адресою АДРЕСА_1 , проте у зв`язку з ситуацією в країні тимчасово проживає з дитиною у Київській області, Білоцерківський р-н., с. Ріжки.

Заінтересована особа зловживав алкоголем і в стані алкогольного сп`яніння поводив себе неадекватно, обзивав її, виганяв з квартири, усіляко провокував сварку і це все при дитині.

Після того, як вона прийняла рішення розлучитися і сповістила його про це, спершу давив на жалість, писав, що став у чергу бажаючих відправитися на передову, писав, що навіть здав пістолет, бо йому різні думки лізуть у голову, що його ніхто не чекає і що йому немає сенсу жити

Заінтересована особа намагався її переконати, що він змінився, не буде пити та кинув палити і начебто погодився нормально розлучитися.

Проте потім почав поводити себе неадекватно, постійно ображає її, принижує, насміхається, погрожує відібрати дитину.

Також почав погрожувати її знайомому, в хаті якого вони проживають у селі.

04 жовтня 2022 року вона подала на розлучення, і після цього він став ще гірше себе поводити: взламав її аккаунт в телефоні і мав доступ до її фото, до браузера, до повідомлень та прослуховував її дзвінки, всюди переслідує її, звинуватив у крадіжці речей з квартири.

Вважає, що таким чином заінтересована особа ОСОБА_3 після остаточного припинення шлюбних відносин систематично вчиняє психологічне насильство стосовно неї, яке полягає в принизливих систематичних образах.

Стверджує, що з його вини у неї почало погіршуватися здоров`я, оскільки вона тривалий час переносить глибокі моральні страждання, що позбавляють її нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль та сил на організацію свого життя із постійними дзвінками та повідомленнями від ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити заяву.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 26 грудня 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Після усунення недоліків ухвалою суду від 06 лютого 2022 року в справі було відкрито окреме провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали.

Представник заінтересованої особи проти заяви заперечувала, зазначаючи, що заявник не надала жодних належних та допустимих доказів вчинення психологічного насильства.

Вважає, що заявником ініційовано видачу обмежувального припису з метою подальшого визначення місця проживання дитини з нею.

Просить відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3,6,8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 2 ч.1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до положень ч. 4 вказаного Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Частиною 2 ст.26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа перебувають у шлюбі з 15 серпня 2014 року, з 14 березня 2022 року проживають окремо.

На дани час у провадженні суду знаходиться позов про розірвання шлюбу сторін.

Як вбачається з смс-переписки в додатку «Telegram» між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації, ОСОБА_3 надсилаються заявнику повідомлення образливого характеру, а також образливі та принизливі слова і фрази.

Крім цього, ОСОБА_3 в переписці підтверджує факт прослуховування розмов заявника та надає скріншот історії її браузера.

Це, на думку суду, підтверджує, що ОСОБА_3 систематично протягом певного досить значного періоду часу ображає заявника.

Крім того, за змістом переписки ОСОБА_3 погрожує фізичною розправою особі, в будинку якої мешкає заявник з дитиною.

Відповідно до п.п. 14, 17 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

За змстом п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З аналізу наданих заявником роздруківок вбачається, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу вчиняє психологічне насильство щодо неї, регулярно надсилає повідомлення з образами, в тому числі щодо її матері, іноді з погрозами, а також погрозами різного змісту, в тому числі смертю, її знайомому.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 766/13927/20-ц що оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких насідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Суд зазначає, що існування домашнього насилля, а також рівень загрози відносно потерпілих не обмежується оцінкою доказів (речових, письмових, електронних) на предмет підтвердження відповідних фактів, а здійснюється судом у взаємній прив`язці до виявлених на час розгляду справи додаткових даних, заснованих, зокрема, на поясненнях учасників, їх емоційного стану у цей час, виказаних хвилювань та побоювань.

При вирішенні питання видачі обмежувального припису пріоритетним слід вважати безпеку особи-потерпілої, упередження загроз домашнього насильства.

Заявник у судовому засіданні зазначила, що боїться погроз чоловіка, втратила сон та спокій, погрози щодо неї та її знайомого сприймає реально з урахуванням його перебування на військовій службі та наявності доступу до зброї.

З урахуванням цього суд вважає заявника постраждалою від дій ОСОБА_3 особою, психологічного насильства щодо неї та її знайомого, який надав їй прихисток під час війни, а тому має право на застосування захисту судом шляхом видачі обмежувального припису.

Виникла між сторонами, як подружжям, яке знаходиться в стадії розірвання шлюбу, конфліктна ситуація, яка не контролюється ОСОБА_3 та не стримується в спілкуванні з заявником, свідчить про вірогідність продовження вчинення аналогічних дій та настання негативних наслідків їх вчинення і такі ризики є реальними.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви.

Поряд з цим, враховуючи стресову ситуацію, в якій опинилися сторони, ініціювання заявником питання про розірвання шлюбу, суд вважає, що для забезпечення досягнення мети вжитих судом заходів оптимальним є їх застосування на строк 3 місяці, який, на думку суду, дасть ОСОБА_3 можливість оцінити та змінити свою поведінку щодо заявника.

Заперечуючи проти заяви представник ОСОБА_3 зазначив, що останній не притягувався до адміністративної та іншої відповідальності, а тому і відсутні підстаи для застосування заходів обмежувального припису.

Крім того, зазначає, що звернення до суду є наміром заявника визначити місце проживання дитини з нею.

Суд не приймає до увагу таку позицію, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані посуги водопостачання, на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

При зверненні до суду заявником надано чисельну переписку з ОСОБА_3 .

Належність авторства ОСОБА_3 в ній представник останнього не заперечує та не пояснює такої поведінки щодо заявника та її причин з його боку.

Крім того, питання визначення місця проживання дитини є предметом окремого спору, який на даний час у провадженні суду відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених КонституцієюУкраїни.

Таким чином, навіть порушення заявником питання про розірвання шлюбу і психоемоційний стан їх, як подружжя, не дає права іншому з них для принижень, погроз та іншого затосування психологічного насильства.

Крім того, застосування заходів адміністративного впливу і обмежень, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є різними за своєю суттю і не вимагають обов`язкового притягнення до адміністративної відповідальності для застосування обмежень, визначених даним законом.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 263 - 265, 268, 273, 350-6 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 строком на 3 місяці у вигляді тимчасового обмеження його прав з покладанням на нього наступних обов`язків:

- заборонити переслідувати ОСОБА_1 ;

- заборонити в будь-який спосіб спілкуватися, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2023 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва