РІШЕННЯ

іменем України

02 березня 2023 рокуСправа №451/1420/22
Провадження № 2/451/8/23

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.

розглянув у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/1420/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

у с т а н о в и в:

21 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Гоголів померла ОСОБА_5 , про що зазначено у Свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2018 року. Померла ОСОБА_5 була особою одинокою (без чоловіка) та мала двох дітей - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . За життя ОСОБА_5 заповідального розпорядження не складала, а відтак мало місце спадкування за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшли право приватної власності на землю площею 1,2350 га, що посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 094561 від 23 січня 2001 року, та будинковолодіння АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстроване. За життя і до дня смерті ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 та із нею на день смерті були зареєстровані і проживали ОСОБА_8 , ОСОБА_1 (позивач у справі) та інші члени родини, про, що вказано у довідці Радехівської міської ради № 303 від 25 липня 2022 року. ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки вважала себе належним спадкоємцем в силу приписів ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем на час її смерті, що посвідчується. відомостями, викладеними у Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру № 69805444. Зазначає, що його мама ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 одружилася із ОСОБА_11 , а після смерті останнього у жовтні 1999 року одружилася із ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Гоголів, не склавши за життя заповіту, померла ОСОБА_8 , про що зазначено у Свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_2 , виданому 20 травня 2019 року. Таким чином, перехід права власності в порядку спадкування на земельні ділянки (Державний акт № 094561) та на будинковоління АДРЕСА_1 , в порядку спадкування не відбувся. На день смерті ОСОБА_8 проживала і була зареєстрована у АДРЕСА_1 та разом з померлою був зареєстрований і проживав позивач, його брат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що видно із довідки Радехівської міської ради № 304 від 29 липня 2022 року. Після його звернення до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , нотаріусом було відкрито спадкову справу № 69597612, проте згодом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій із-за відсутності належних правовстановлюючих документів на спадкову масу. Тобто, оформити спадкові права не виявилося можливим, оскільки право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 спадкодавцем не було зареєстроване у встановленому законом порядку. Так, відповідно до відомостей, викладених у довідці № 2609 КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 8 серпня 2022 року, станом на 31.12.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 Львівської обласні на праві власності не зареєстрований. Зазначає, що згідно з технічним паспортом, виданим КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.08.2022 будинковолодіння АДРЕСА_1 зведене в 1955 році. Таким чином, просить визнати за ним право власності на земельні ділянки загальною площею 1,2350 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 094561, виданого на ім`я ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ним право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3-7).

21 грудня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.44).

Ухвалою судді від 9 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2).

У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі позивача (а. с. 99).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надіслали до суду клопотання, в яких позовні вимоги визнали повністю, просили розгляд справи проводити без їх участі та прийняти рішення про задоволення вимог позивача (а.с.86, 90, 94).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

Із врахуванням наведеного, на підставі ч. 4 ст.223 та ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Гоголів померла ОСОБА_5 , що видно з копії Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 26 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.23).

Померла ОСОБА_5 мала двох дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 від 31 грудня 1960 року та Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 від 19 червня 1970 року (а.с.14, 26).

За життя ОСОБА_5 заповідального розпорядження не склала, а від так мало місце спадкування за законом.

У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшли право приватної власності на землю площею 1,2350 га, що посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 094561 від 23 січня 2001 року (а.с.30), та будинковолодіння АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстроване.

За життя і до дня смерті ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 та із нею на день смерті були зареєстровані і проживали ОСОБА_8 , ОСОБА_1 (позивач у справі) та ОСОБА_3 та ОСОБА_13 (відповідачі у справі), про що вказано у довідці Радехівської міської ради № 303 від 25 липня 2022 року (а.с.21).

ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, що посвідчується відомостями, викладеними у Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру № 69805444 від 19.08.2022 (а.с.39).

ОСОБА_10 17 грудня 1988 року одружилася із ОСОБА_11 , а після смерті останнього у жовтні 1999 року одружилася із ОСОБА_12 , що видно з копії Витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 3 і Свідоцтва про одруження № 043609 від 6 жовтня 1999 року (а.с.27,28).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Гоголів, не склавши за життя заповіту, померла ОСОБА_8 , про що зазначено у Свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_2 , виданому 20 травня 2019 року Виконавчим комітетом Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.25).

Таким чином, перехід права власності в порядку спадкування на земельні ділянки (Державний акт № 094561) та на будинковоління АДРЕСА_1 , в порядку спадкування не відбувся.

На день смерті ОСОБА_8 проживала і була зареєстрована у АДРЕСА_1 та разом з померлою був зареєстрований і проживав ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що видно з довідки Радехівської міської ради № 304 від 29 липня 2022 року (а.с.29).

Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , нотаріусом було відкрито спадкову справу № 69597612 (копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69805140, копія матеріалів Спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 ), проте згодом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій із-за відсутності належних правовстановлюючих документів на спадкову масу (а.с.40, 41, 64-85).

Розбіжності в записах щодо імен ОСОБА_14 і ОСОБА_15 у свідоцтві про смерть ОСОБА_5 та свідоцтві про народження ОСОБА_16 усунуті Експертним висновком № 056/883- а від 14.09.22 (а.с.42).

Право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 спадкодавцем не було зареєстроване у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до відомостей, викладених у довідці № 2609 КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 8 серпня 2022 року, станом на 31.12.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований (а.с.31).

Відповідно до Технічного паспорта, виданого КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.08.2022, будинковолодіння АДРЕСА_1 зведене в 1955 році (а.с.32-38).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.48 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва і діяли до вступу в дію Цивільного кодексу Української РСР 18.07.1963 року № 1540-ІV.

Зокрема, за вказаними Указом і Постановою підставою виникнення права власності на нерухоме майно був сам факт збудування такого з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття його в експлуатацію.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації.

Відповідний висновок зробив Верховний Суд України, та виклав правову позицію у постанові від 18.12.2013 року у справі № 6-137цс13.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-І, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

У відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них..., який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 13.06.2012 року № 304, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Положення ст.81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 141, 200, 206, 211, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України; ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1268 ЦК України, ст.81, 131 ЗК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , право власності на земельні ділянки загальною площею 1,2350 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 094561, виданого на ім`я ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 2964,54 грн (дві тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні п`ятдесят чотири копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Семенишин О. З.

Головуючий суддяСеменишин О. З.