Справа № 715/2744/22
Провадження № 2/715/25/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за ОСОБА_1 до Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради (Петричанська ПШ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору директор Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради (Петричанська ПШ) ОСОБА_2 та Сучевенська сільська рада про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона була прийнята на роботу на посаду пралі Петричанського НВК 06.05.2009 року. Посилається на те, що на 31 серпня 2022 року її було звільнено з посади за наказом директора на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки фактичне скорочення її посади не відбулося. Крім того їй не було запропоновано іншу роботу на підприємств та не враховано її переважне право на залишення на роботі. Також вказувала на те, що її було звільнено з роботи без згоди профспілкового органу.

Зважаючи на викладене, просить суд, поновити на посаду пралі Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 35 247,76 грн. та моральну шкоду заподіяну їй незаконним звільненням з роботи в сумі 10 000 грн.

Відповідач Петричанська початкова школа з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради подала до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, вказував на те, що під час звільнення позивача було дотримано процедури звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, зокрема, остання була повідомлена у визначений законом порядок про звільнення у зв`язку із можливим скороченням чисельності та штату працівників, а в період дії військового стану відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин умовах воєнного стану» згоди профспілкового органу не потрібно. Також посилався на те, що вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є надуманими, а тому задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача директор Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради Катренюк М.П. просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи Сучевенський сільський голова Сучевенської сільської ради Михайлович Ю.Г. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із законодавством про працю працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з частиною другою статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18, від 30 вересня 2021 року у справі № 462/1930/19, провадження № 61-1981св20, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Проте, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 вказано, що оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Судом встановлено, що наказом № 9 від 06.05.2009 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду пралі Петричанського НВК.

14 січня 2022 року Петричанський навчально виховний комплекс на підставі рішення Сучевенської сільської ради від 23.12.2021 року № 545-10/21 перейменовано у Петричанську початкову школу з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради.

Наказом № 37-к від 22.08.2018 року ОСОБА_1 призначено за суміщенням на цьому ж підприємстві помічником вихователі на 0,5 ставки.

09 травня 2022 року директором Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради видано наказ № 63 «Про попередження щодо зміни істотних умов оплати праці, можливе скорочення чисельності працівників закладу освіти та внесення змін у штатний розпис Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради», яким попереджено всіх працівників установи про можливе наступне звільнення у зв`язку із внесенням змін в організації праці та внесення змін у штатні розписи, а також про можливу зміну істотних умов праці у бік погіршення, в тому числі і позивачку ОСОБА_1 .

Наказом № 73-к/тр від 31.08.2022 року ОСОБА_1 була звільнена з посади пралі Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Встановлено, що згідно штатного розпису Петричанського НВК, затвердженого 01.01.2021 року, передбачено було посаду машиністі із прання та ремонту спецодягу, кількість одиниць 0,5 (як пояснила в судовому засіданні директор це посада пралі, яку займала ОСОБА_1 ).

Штатним розписом від 01.09.2022 року також передбачено посаду машиністі із прання та ремонту спецодягу, кількість одиниць 0,25. Тобто фактичного скорочення посади не відбулося, а змінилася кількість одиниць з 0,5 на 0,25, що по своїй суті є зміною істотних умов праці працівника, а тому суд приходить до висновку, що звільнення з посади позивачки ОСОБА_1 є незаконним. Зважаючи на викладене, позивачка підлягає поновленню на роботі на посаду машиністі із прання та ремонту спецодягу (назва посади згідно штатного розпису).

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Згідно з довідки про доходи Сучевенської сільської ради від 08.09.2022 року № 1024 розмір нарахованої заробітної плати за останні два календарні місяці роботи позивача на посаді обслуговуючий персонал становила 5757,56 грн. ( 22 робочих дні у липні 2022 року) та 6708,93 грн. ( 22 робочих дні у серпні 2022 року).

Середня заробітна плата позивачки за один день становить 283,33 грн. ((5757,56+6708,93):2:22). Кількість днів вимушеного прогулу у вересні, листопада, грудні та січні - 22 дні, у жовтні 21 день, у лютому 15 днів. Всього 124 дні вимушеного прогулу. А тому, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 35 132,92 грн.

На думку суду позивачу заподіяно моральну шкоду незаконним звільненням з роботи, а тому виходячи із глибини душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із того, що позивачка звільнення віл сплати судового збору на користь держави із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 3-13, 19, 76-81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов за ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради від 31.08.2022 року № 73/к-тр «Про звільнення пралі», яким ОСОБА_1 звільнено з посади пралі.

Поновити ОСОБА_1 на посаді машиніста із прання та ремонту спецодягу (білизни) Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради.

Стягнути з Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 35 132,92 (тридцять п`ять тисяч сто тридцять дві) гривні 92 копійки з вирахуванням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів та 2 000 (дві тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди.

На підставі п.2 та п. 4 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Петричанської початкової школи з дошкільним підрозділом Сучевенської сільської ради, код ЄДРПОУ, на користь держави в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві ) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01 березня 2023 року.

Суддя