З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2023 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого-судді Шишка О. А.,
з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, трьох процентів річних та відсотків за користування позикою,
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 23.09.2019 року, трьох процентів річних та відсотків за користування позикою.
Позов обґрунтований тим, що 23 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики шляхом написання розписки, відповідно до якої відповідач отримав від позивача у борг 3480 доларів США. Позичені кошти відповідач зобов`язався повернути протягом року, тобто до 24.09.2020 р., однак станом на дату подання позовної заяви відповідач грошові кошти позивачу не повернув. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 3680,22 доларів США (що станом на 26.08.2022 року еквівалентно 134580, 50 грн.), яка складається з суми боргу у розмірі 3480 доларів США (що станом на 26.08.2022 року еквівалентно 127258,73 грн), 200,22 доларів США ( що станом на 26.08.2022 року еквівалентно 7321,77 грн) - три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 25.09.2020 року по 26.08.2022 року, а також 1345,81 грн судових витрат.
Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Щодо заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Статтею 1047 цього ж кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Судом встановлено, що 23.09.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики шляхом видачі розписки, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3480 доларів США на один рік, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки (а.с.56).
Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Оскільки оригінал розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики у строк до 24.09.2020 року, суд дійшов висновку, що позика не повернута, тому вимога щодо стягнення коштів в сумі 3480 доларів США підлягає задоволенню.
Отже в судовому засіданні достовірно встановлено факт укладення між сторонами договору позики, який у визначений договором строк відповідачем не виконано.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки отримані у позику кошти відповідач позивачу не повернув, то він зобов`язаний повернути основну суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи з вищевказаних норм закону, змісту позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики - 3480 доларів США, а також три проценти річних за період з 25.09.2020 року по 26.08.2022 року в сумі 200,22 доларів США.
Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача та стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1345,81 грн.
На підставі веденого, ст. 527, 599, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики від 23.09.2019 року станом на 26.08.2022 року в розмірі 3680,22 доларів США, з яких: 3480 доларів США сума боргу, 200,22 доларів США три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики за період з 25.09.2020 року по 26.08.2022 року, а також 1345,81 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 28 лютого 2023 року
Головуючий О. А. Шишко