1Справа № 335/1638/23 2-з/335/11/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді: Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Анісімової А.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Автоцентр- Сервіс» про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_1 , Командитного товариства «Кростелл Партнерс ЛП», Підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Соллі-Плюс.Чернігів» про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

24.02.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Автоцентр- Сервіс» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_1 , Командитного товариства «Кростелл Партнерс ЛП», Підприємство з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Соллі-Плюс Чернігів» про зобов`язання вчинити певні дії.

В заяві ТОВ «Інвестиційна компанія «Автоцентр- Сервіс» просить суд до набрання законної сили рішенням суду у даній справі заборонити підприємству «Тойота Україна», Товариству з обмеженою відповідальністю «Соллі-Плюс. Чернігів» вчиняти дії, предметом яких є (буде) будь-яка дилерська діяльність Тойоти в м.Чернігові та Чернігівській області.

Розгляд заяви здійснено у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст.7 та ч. 1 ст.153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18(провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Ухвалюючи рішення за заявою, суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 152 ЦПК заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 2) забороною вчиняти певні дії . Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Статтею 188 ЦПК України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Вказана заява про забезпечення позову подана до суду до подання позовної заяви, і згідно її змісту, предметом майбутнього позову є зобов`язання ОСОБА_1 та КТ «Кростелл Партнерс ЛП» виконати умови п.4.1.3 Понятійної угоди 212502, що укладена 25.02.2021 року між ТОВ «Інвестиційна компанія «Автоцентр-Сервіс» і ОСОБА_1 , Підприємство з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» визнати ТОВ «Автоцентр-Сервіс»» переможцем конкурсу з відбору уповноваженого дилера «Тойота_Україна» у м.Чернігів, що оголошений 16.12.2020 року та укласти з ТОВ «Інвестиційна компанія «Автоцентр-Сервіс» договір з призначення уповноваженого дилера «Тойота-Україна» в м.Чернігів.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову подана до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

Підсудність заяви про забезпечення позову, з огляду на суб`єктний склад учасників справи, чотири з яких є юридичними особами, обрано заявником на підставі ч.1 ст.27 ЦПК України, відповідно до якої, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання. Так, в поданій заяві заявником залучено відповідачів, окрім трьох юридичних осіб і фізичну особу ОСОБА_1 , місце проживання відповідача ОСОБА_1 вказано : АДРЕСА_1 .

Разом із тим, з офіційно оприлюдненого рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.09.2009 року https://reyestr.court.gov.ua/Review/5063233 встановлено, що у справі за позовом КП «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 постановлено рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за комунальні послуги. У рішення суду зазначено, що ухвалою суду від 22 жовтня 2008 року провадження по справі в частині стягнення з ОСОБА_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , суми боргу закрито на підставі п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України (ред. на момент ухвалення рішення) (померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації фізичної особи від 24.02.2023 року інформації про місце реєстрації ОСОБА_1 не знайдено.

Згідно відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27.02.2023 року №04-46/1569, отриманих на запит суду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена у заяві в статусі відповідача, була зареєстрована з 24.07.1985 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 : АДРЕСА_1 .

Отже, оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла у 2008 році, тобто до звернення до суду із даною заявою, і в силу положень ч. 4 ст. 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилась у момент її смерті. Дієздатність, як і правоздатність, припиняється з настанням смерті фізичної особи.

Таким чином, майбутній позов не може бути заявлений до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , оскільки вона не може бути стороною у справі, через відсутність у неї цивільної право- та дієздатності (ст.ст.26,30 ЦК України), а отже не є носієм прав та обов`язків відповідача в суді (ст.ст.2, 5, 48 ЦПК України), а оскільки ОСОБА_1 не може отримати статус учасника справи, інші учасники є юридичними особами, місцезнаходження яких не розташовано у Вознесенівському районі м.Запоріжжя, тому дана заява не підсудна Орджонікідзевському районному суду м.Запоріжжя.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_1 втратила цивільну право- та дієздатність 29.04.2008 року і не може бути учасником справи, не долучення до заяви про забезпечення позову Понятійної угоди 212502 від 25.02.2021 року, укладеної, як зазначено у заяві, з ОСОБА_1 яка, як виявилося, померла за 13 років до укладення вказаної угоди, унеможливлює встановлення тих обставин, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Окрім того, оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом із тим, заява ТОВ «Інвестиційна компанія «Автоцентр-Сервіс» не містить жодного обґрунтування наявності припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, статтею 6 Господарського кодексу України передбачено принцип свободи підприємницької діяльності, який кореспондується з принципом розумності (стаття 3 Цивільного кодексу України), що, в свою чергу, надає відповідачу право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску (Вказане узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 04.06.2020 у справі № 910/17775/19).

Разом із тим, заява про забезпечення позову ТОВ "Інвестиційна компанія "Автоцентр-Сервіс" містить вимогу щодо заборони здійснювати певну господарську діяльність у весь період розгляду справи, яка в разі визнання позову безпідставним, не зможе бути поновлена ретроспективно. Отже, таке забезпечення не забезпечує балансу інтересів сторін спору до вирішення його по суті і може призвести по порушення прав інших осіб, які не є учасниками справи.

Отже, зваживши на усі вищенаведені обставини, з урахуванням положень ст. 149, 150,152 ЦПК України, наведених доводів та мотивів, суд дійшов висновку, що вимоги заяви не відповідають вимогам щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, викладені заявником у заяві доводи в контексті майбутнього позову, учасником якого не може бути фізична особа ОСОБА_1 , підсудність якого також не належить до підсудності Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, не надають підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 150 ЦПК України, а тому в задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову слід відмовити.

Суд вважає також за необхідне роз`яснити заявнику такі положення процесуального законодавства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. За змістом ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.18 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При цьому, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. До таких критеріїв також може бути віднесена й пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У цьому контексті слід зауважити, що відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами

Натомість, згідно з положеннями ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Отже, наведені обставини не позбавляють заявника права на звернення до господарського суду із заявою про забезпечення позову і відповідно і з позовом.

При цьому також суд звертає увагу заявника і на положення ст. 44 ЦПК України, а саме на неприпустимість зловживання процесуальними правами. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Керуючись ст.ст.149,151 - 153,209,210,293,294 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Автоцентр- Сервіс» про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_1 , Командитного товариства «Кростелл Партнерс ЛП», Підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Соллі-Плюс Чернігів» про зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана 27.02.2023р.

Суддя: Ю.В. Апаллонова