КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1208/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023року місто Київ

справа № 754/763/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Баличевої М.Б., повний текст рішення складено 07 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання заповіту частково недійсним, визнання права на обов`язкову частку у спадщині, поділ спадщини, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення обов`язкової частки у спадщині,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила:

визнати частково (1/4) недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романенко Н.Ф. від 13листопада 1995 року за реєстровим №6091 на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право на обов`язкову частку у спадщині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , а саме: на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки, розміром 0,1730 га, кадастровий номер :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом;

визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом та на 1/2 частку земельної ділянки, розміром 0,1730 га, кадастровий номер :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом;

поділити між нею та відповідачем спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а саме виділити в натурі їй та визнати за нею право власності:

а) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

б) на земельну ділянку, розміром 0,1730 га, кадастровий номер :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом;

виділити відповідачу та стягнути з неї на користь відповідача ОСОБА_3 компенсацію вартості його частки в спадщині у розмірі 191088 грн.;

припинити право спільної часткової власності її та відповідача у спадковому майні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

В мотивування вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її з відповідачем батько - ОСОБА_4 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із: будинку АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,1730 га, кадастровий номер: :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;автомашини ВАЗ 2103.

Вказувала, що спадкоємцями померлого є вона та відповідач.

Зазначала, що 18 березня 2019 року П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою за заявою відповідача про прийняття спадщини за заповітом та за законом відкрита спадкова справа №334/2019 померлого ОСОБА_4 .

Посилалася на те, що 20 березня 2019 рокунею подана заява про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , де вона зазначила про те, що на час смерті батька, а саме з вересня 2016 року вона є пенсіонером за віком (непрацездатна дитина).

Вказувала, що 04 листопада 2019 року нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори видана постанова, згідно якої їй відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на належну їй частку спадкового майна за законом, а також на обов'язкову частку спадкового майна, після смерті батька через відсутность необхідних документів для видачі свідоцтв про право на спадщину.

Зазначала, що 18 листопада 2019 року нею направлено письмове звернення до відповідача, але відповідач не бажає в мирний спосіб вирішити спір щодо спадщини, тому вона вимушена звернутися в суд з даним позовом.

В січні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

зменшити розмір обов'язкової частки ОСОБА_1 у спадщині залишеної ОСОБА_4 , а саме з 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 до 1/100 (однієї сотої) частки;

зменшити розмір обов'язкової частки ОСОБА_1 у спадщині залишеної ОСОБА_4 , а саме з 1/4 (одної четвертої) частки земельної ділянки, розміром 0,1730 га, кадастровий номер :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до 1/100 (однієї сотої) частки.

В мотивування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є його рідним батьком та прийомним батьком ОСОБА_1 .

Вказував, що за життя 13 листопада 1995 року батьком було складено заповіт, відповідно до якого, житловий будинок з надвірними будівлями та автомашину фабричної марки ВАЗ 2103 заповідано йому.

Зазначав, що за весь час з моменту усиновлення ОСОБА_1 майже не спілкувалась зі своїм прийомним батьком, та з моменту досягнення нею повноліття відсторонилась від спілкування з ним взагалі, оскільки не сприймала його як рідного.

З моменту досягнення ОСОБА_1 повноліття і до моменту смерті батька, вони не підтримували, регулярних контактів та будь-яких інших відносин не було.

Посилався на те, що востанні роки свого життя батько мав значне погіршення стану здоров'я, потребував постійної опіки та нагляду за ним, оскільки без допомоги сторонніх йому було важко пересуватись, вести господарство та займатись побутовими справами.

Вказував, що він постійно знаходився поряд з рідним батьком, але, розуміючи, що стан здоров'я останнього з кожним днем погіршується, а прийомна донька не виходила на зв'язок як із своїм батьком так і з ним, а зайнятість на роботі та наявність власної родини унеможливлювала переїзд до батька з метою постійної опіки та знаходження поряд щодня, було прийнято спільне рішення про укладання договору про догляд, який мав на меті наймання людини, яка зможе в періоди, коли він не зможе бути поруч із батьком в будні дні, перебувати поруч із ним, та допомагати у приготуванні їжі, прибиранні у помешканні та іншим чином допомогти у побутових та соціальних питаннях.

Зазначав, що на неодноразову спробу зв'язатись з відповідачем та узгодити її думку щодо можливості солідарної участі у догляді за батьком, відповідач не виходила на зв'язок, а в ході однієї із розмов повідомила, що їй не цікава його доля, грошових коштів на його утримання вона не має та не бажає приймати участь у його проблемах.

Посилався на те, що оскільки більше після тієї розмови ОСОБА_1 не контактувала ні з позивачем, ні зі спадкодавцем, а номер мобільного телефону змінила, всі витрати, пов`язані із договором утримання та із похованням батька лягли саме на нього.

Вказував, що лише через місяць ОСОБА_1 дізналась про смерть ОСОБА_4 та знайшовши мобільний номер телефону, зв'язалась із ним, темою розмови було виключно питання подальшого розподілу майна, на яке вона має право за законом як пенсіонерка.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано частково (1/4) недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романенко Н.Ф. 13 листопада 1995 року за реєстровим №6091 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право на обов`язковучастку у спадщині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , а саме, на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частку земельної ділянки, розміром 0,1730 га, кадастровий номер :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються із судового збору, сплаченого в розмірі 840,80 грн. (немайнового характеру) та 5990,89 грн. (майнового характеру).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про зменшення обов`язкової частки у спадщині відмовлено.

Частково не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати частково рішенняВишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким:

визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом та на 1/2частку земельної ділянки, розміром 0,1730 га, кадастровий номер :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом;

поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спадщину, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 : виділити в натурі позивачу ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, розміром 0,1730 га, кадастровий номер :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом;

виділити відповідачу ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості його частки в спадщині у розмірі 191088 грн.;

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спадковому майні, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 його син - відповідач ОСОБА_3 не був співвласником будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідач не заявив про своє бажання при розподілі спадщини, отримати спадкове майно в натурі, зокрема, з можливою виплатою ним грошової компенсації за частку позивачки у спадщині; інтереси відповідача ніким та ніяким чином не порушувалися.

Вказувала, що у зв`язку із конфліктними відносинами між сторонами, є неможливим отримання спадщини у спільне володіння, користування та розпорядження, без її реального поділу судом.

Вважає, що суд, не визнавши за відповідачем право власності на його частку спадщини та реально не поділивши спадщину, фактично позбавив можливості кожну із сторін на повноцінне, раціональне та безспірне право власності майном, що порушує права та інтереси кожного із спадкоємців.

Зазначала, що заявивши зустрічний позов, відповідач ОСОБА_3 , не визначився із порядком володіння та користування спадщиною, навіть у разі зменшення позивачу обов`язкової частки до 1/100. При цьому він не надав суду інформації, як він вважає за можливим здійснити поділ спадщини із урахуванням його позовних вимог.

18 січня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла, заява, в якій останній вказував, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнанняза ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частку земельної ділянки, розміром 0,1730 га, кадастровий номер :21:049:0101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за закономта в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення обов`язкової частки у спадщині не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з апеляційної скарги рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково (1/4) недійсним заповіту, визнання за ОСОБА_1 права на обов`язкову частку у спадщині апелянтом також не оскаржується.

Однак, частиною 4 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково (1/4) недійсним заповіту та визнання за ОСОБА_1 права на обов`язкову частку у спадщині ухвалено з порушенням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є дітьми померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАГСу м. Києва Подільського району 14 листопада 1974 року, актовий запис №44 та серії НОМЕР_2 , виданим Подільським бюро РАГСу 24 квітня 1964 року.

У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 12 листопада 1991 року, посвідченого Мельник В.Г. секретарем виконавчого комітету Ясногородської сільської ради народних депутатів Вишгородського району Київської області за №182, ОСОБА_4 купив у ОСОБА_7 жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ромасенко Н.Ф. 13 листопада 1995 року, зареєстрований в реєстрі за №6091, яким останній заповів жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та автомашину фабричної марки ВАЗ 2103 ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з рішення 48 сесії VI скликання Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області «Про присвоєння назв вулиць в с. Ясногородка» від 20 серпня 2015 року №346-48-VI перейменовано вулицю « Леніна » на вулицю «Калинова».

Відповідно до довідки на нерухоме майно №687 від 26 червня 2019 року, виданого КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», наведені наступні технічні характеристики житлового будинку, що належить ОСОБА_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 : А - житловий будинок, побудований із дерево і цегли, загальною площею - 46,3 кв.м, житловою - 33,0 кв.м, рік будівництва - 1958, Б - літня кухня, під Б - погріб, В - убиральня, Г- навіс, Д - навіс, Е - теплиця, Є - літній душ, 1-3 - огорожа, І - тротуар, ІІ - колонка питна. Ця ж інформація міститься в технічному паспорті, виданому Комунальним підприємством «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» від 11 квітня 2019 року.

Згідно висновку, складеного оцінювачем ТОВ «ЕКСПЕРТ-АЛЬЯНС» Димура А.М. від 19 грудня 2019 року ринкова вартість спірного будинку складає 48000 грн., вартість 1/4 частки будинку складає 12000 грн., вартість 3/4 частки будинку складає 36000 грн.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №094537 ОСОБА_4 належалаземельна ділянка, площею 0,173 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:049:0101 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель на підставі рішення виконкому Ясногородської сільської Ради народних депутатів від 14 серпня 1998 року №57.

Відповідно до Висновку про експертну оцінку земельної ділянки від 19 грудня 2019 року, виданого ТОВ «Інститут земельних реформ та раціонального землекористування» ринкова вартість вищезазначеної земельної ділянки на дату оцінки без врахування ПДВ складає 310176 грн., вартість 1/2 частки земельної ділянки на дату оцінки без врахування ПДВ складає 155088 грн.

18 березня 2019 року ОСОБА_3 подав до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4

18 березня 2019 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №334/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

22 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 . У вказані заяві зазначила, що вона згідно ст.1241 ЦК України, як пенсіонер має право на обов`язкову долю в спадщині, яку вона приймає. Спадщину, що неохоплена заповітом вона приймає за законом.

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 була подана заява до П'ятнадцятої київської державної нотаріально контори про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Романенко О.М. від 04 листопада 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку спадкового майна за законом, а також на частку обов`язкової долі спадкового майна після смерті батька ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності померлого на майно.

З пенсійного посвідчення, виданого Пенсійним фондом України 27 вересня 2016 року серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, термін дії: довічно.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Пенсійним фондом України 25 серпня 2016 року ОСОБА_3 є пенсіонером за вислугою років, термін дії: довічно.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання частково (1/4) недійсним заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романенко Н.Ф. 13 листопада 1995 року за реєстровим №6091 та про визнання за нею права на обов`язкову частку у спадщині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , а саме: на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 посилалася на те, що вона відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у майні померлого.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п'ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов'язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов'язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов'язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з'ясуванні чи відноситься певний суб'єкт до кола осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб'єктів, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі №552/3281/20.

Пунктом 5.9 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, врегульовано, що право на обов'язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 ЦК України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов'язкової частки. Право на обов'язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов'язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов'язкову частку. Право на обов'язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов'язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 ЦК України йому роз'яснено і він не претендує на одержання обов'язкової частки у спадщині.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Встановивши, що на час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивач ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» була непрацездатною особою за віком (пенсіонером), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач входила до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_4 згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України.

Разом з тим, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з'ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до статті 541 у редакції ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладення заповіту, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно з статтею 545 у редакції ЦК УРСР 1963 року недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому.

Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

Як вбачається із оспорюваного заповіту, він відповідав вимогам статті 541 у редакції ЦК УРСР 1963 року та на час його укладення повнолітні діти спадкодавця не належали до осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Отже, пред`явлення вимоги про визнання частково недійсним заповіту та визнання права на обов`язкову частку у спадщині померлого на підставі статті 1241 ЦК України не є необхідним для ефективного відновлення права спадкоємця.

Оскільки ОСОБА_1 має право на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як обов`язкова частка у спадщині після смерті її батька, незалежно від умов заповіту, а відтак заповіт в частині на 1/4 частину майна не потребує визнання його недійсним та не потребує визнання за особою права на обов`язкову частку, отже заявлені позивачем вимоги про визнання частково (1/4) недійсним заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романенко Н.Ф. 13 листопада 1995 року за реєстровим №6091 та про визнання за позивачем права на обов`язкову частку у спадщині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , а саме: на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не є належним способом захисту прав, таким чином у задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та ухвалив рішення про задоволення вказаних вимог з порушенням норм матеріального права.

Отже, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково (1/4) недійсним заповіту, визнання за ОСОБА_1 права на обов`язкову частку у спадщині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , а саме: на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються із судового збору, сплаченого в розмірі 840,80 грн. (немайнового характеру) підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу між сторонами спадщини після померлого батька, виділення в натурі позивачу спадкового майна, стягнення з неї на користь відповідача компенсації вартості його частки у спадщині та припинення права їх спільної часткової власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відповідач не надавав свою згоду на отримання грошової компенсації за свою частку у майні.

Позивач в порушення ч.2 ст.365 ЦК України не внесла на депозитний рахунок суду суму грошових коштів, що відповідає вартості частки відповідача, на яку вона просила припинити його право у спільному майні.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви

Позивачем не доведено неможливості виділення кожному із спадкоємців належної йому частки в натурі, не обґрунтовано переважне право ОСОБА_1 на отримання спадкового майна в натурі в повному обсязі, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо поділу між сторонами спадщини після померлого батька, виділення в натурі позивачу спадкового майна, стягнення з неї на користь відповідача компенсації вартості його частки у спадщині та припинення права їх спільної часткової власності на спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із конфліктними відносинами між сторонами, є неможливим отримання спадщини у спільне володіння, користування та розпорядження, без її реального поділу судом спростовуються вищевикладеним.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору за позовні вимоги майнового характеру змінити, зменшивши їх з 5990,89 грн. до 895,44 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково (1/4) недійсним заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романенко Н.Ф. 13 листопада 1995 року за реєстровим №6091 на житловий будинок АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_1 права на обов`язкову частку у спадщині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , а саме: на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються із судового збору, сплаченого в розмірі 840 грн. 80 коп. (немайнового характеру) скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору за позовні вимоги майнового характеру змінити, зменшивши їх з 5990 грн. 89 коп. до 895 грн. 44 коп.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: