Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3129/22
Номер провадження2/711/537/23
РІШЕННЯ
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Піковського В. Ю.,
при секретарі: Пасічній Н.В.,
за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-
Представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Возний Богдан Станіславович, звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Так, 27.12.2005 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбав ОСОБА_3 19.05.2006 відбулася державна реєстрація права власності на цю квартиру.
Вказує, що 02.06.2007, відповідач уклав угоду з Черкаською міської радою про справляння плати за користування частиною прибудинкової території, відповідно до якої, відповідач проводить реконструкцію прибудинкової території під магазин промислових товарів з влаштуванням окремого входу. 30.11.2007, з урахуванням проведеної реконструкції на вищезазначену квартиру виготовляється новий техпаспорт (реєстраційний номер №15-1369-86), відповідно до якого, приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є магазином промтоварів, загальною площею 88,9 м.кв.
20.02.2008 відповідачу було видане свідоцтво про право власності НОМЕР_1 відповідно до якого, останній є власником об`єкту нерухомості, а саме магазину промтоварів (адреса: АДРЕСА_2 , приміщення 1-го поверху з №1 по №5 літ. А-2). 01.03.2011 було здійснено державну реєстрацію права власності відповідача на об`єкт нерухомості, а саме магазину промтоварів (адреса: АДРЕСА_2 , приміщення 1-го поверху з №1 по №5 літ. А-2).
01.10.2022 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 30 000 доларів США, взявши на себе зобов`язання щодо переоформлення права власності на об`єкт нерухомості (магазин промтоварів), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на користь позивача ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною розпискою.
Представник вважає, що вищезазначений опис подій, що стосуються магазину промтоварів, який перебуває у власності відповідача вказує на той факт, що у розписці від 01.10.2022 під формулюванням «магазин промтоварів», мається на увазі саме той магазин промтоварів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 1-го поверху з №1 по №5 літ. А-2, оскільки інших об`єктів нерухомості з такою назвою та такою адресою у власності відповідача відсутні.
Так, відповідач зобов`язується здійснити нотаріальні дії, щодо переоформлення на позивача права власності на магазин промтоварів у строк до 01.07.2022. окрім того, вищезазначені нотаріальні дії, відповідач зобов`язався здійснити у приватного нотаріуса Степаненко А.М.
Представник зауважує, що у розписці від 10.01.2022 було перелічено сторони майбутнього договору, визначено ціну май1бутнього договору (30 000 доларів США, які були передані відповідачі), вказано майно, що підлягає передачі за майбутнім договором та встановлено строк підписання такого майбутнього договору. Окрім того, відповідно до змісту розписки, майбутній (основний) договір буде договором купівлі-продажу нерухомого майна (передається сума коштів в обмін на нерухоме майно).
Таким чином, зважаючи на викладене вище, позивач ОСОБА_2 просить стягнути із відповідача ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, судові витрати просить покласти на відповідача.
Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Піковський В.Ю. визначений для розгляду судової справи №711/3129/22.
Ухвалою суду від 26.07.2022 по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
У судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив.
Представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Возний Б.С., підтримав позовні вимоги повністю, просив задоволити на підставі ст.ст.200, 206 ЦПК України, у зв`язку визнання відповідачем позову.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча судом повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. 05.01.2023 відповідач ОСОБА_3 подав заяву про визнання позову в якій вказав, що враховуючи наявні обставини справи вважає за необхідне подати цю заяву, в якій визнає та просить задовольнити позов ОСОБА_2 до нього про стягнення грошових коштів у повному обсязі.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Як визначено ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.200 ЦПК України).
Згідно зі ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі і у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
З огляду на ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача ОСОБА_3 .
З дослідженої розписки від 10 січня 2022 року, суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , отримав від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кошти за магазин пром. товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 30 000 доларів США. Зобовязується нотаріально переоформити у приватного нотаріуса Степаненко А.М. до 01.07.22. (а.с.10).
Вищезазначена розписка складена від 10 січня 2022 року повністю підтверджує факт отримання ОСОБА_3 коштів за договором позики, та містить посилання на зобов`язання. Дана розписка визнається відповідачем, тому судом не ставиться під сумнів у судовому засіданні.
Згідно з частинами першою та третьою ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 01 березня 2019 року.
У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 30 000,00 доларів США.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц.
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У даній справі відповідач визнав позов повністю. Таке визнання також узгоджується і із поведінкою відповідача, яка передувала скеруванню до суду такої заяви, а саме прибування в судове засідання та висловлення бажання врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди, із якою зверталися до суду, однак вподальшому, дана мирова угода була відкликана учасниками.
Враховуючи наведене, суд прийняв визнання відповідачем позову і встановив, що таке визнання не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктами 1, 2 частини другої ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч.6 ст.141 КПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 виданого 27.05.2020 ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с.7).
В свою чергу, відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №767571 ОСОБА_3 призначена ІІ група інвалідності з 25.02.202 загального захворювання безтерміново (а.с.90).
Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що судові витрати слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 2, 11-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -
Позовні вимоги - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) борг за розпискою від 10 січня 2022 року в сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Головуючий: В. Ю. Піковський
Повний текст судового рішення складений 28.02.2023.