КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року

справа № 761/27177/20

провадження № 22-ц/824/1398/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Яницькій О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою правонаступників ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року, постановленого під головуванням судді Рибака М.А., у справі за позовом правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ніколи не дотримувався умов вказаного договору, не згоден розірвати його у добровільному порядку, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду із даним позовом. Зазначила, що відповідач ніколи не здійснював належного догляду за позивачем, що стосується як перерахування суми матеріального забезпечення на користь позивача у розмірі 500 грн. на місяць, так і щодо придбання і доставки продуктів харчування, медикаментів, одягу, забезпечення надання побутових послуг.

Позивач зазначала, що була пенсіонером та людиною похилого віку а також за станом здоров`я потребувала щоденного стороннього догляду. Інколи, за замовленням ОСОБА_1 , відповідач доставляв продукти харчування та медикаменти, однак кожного разу ОСОБА_2 просив компенсувати йому суму грошових коштів за придбання продуктів та медикаментів, а також вартість палива для транспортного засобу, на якому відповідач здійснював доставку до місця проживання позивача.

Комунальні послуги позивач сплачувала із власної пенсії .

Розписки про отримання коштів чи послуг від відповідача позивач не складала та не передавала як це передбачено умовами укладеного договору.

Позивач на адресу відповідача надіслала лист від 20.08.2020 року із пропозицією добровільно розірвати укладений договір через його систематичне невиконання відповідачем. Відповіді від відповідача не надійшло.

Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 744, 755, 756 ЦК України позивач просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 02.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстрований у реєстрі за № 6227, та скасувати заборону на відчуження зазначеного у договорі нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (реєстровий №6228) та 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстровий №6229).

Повернути у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, яка належить ОСОБА_2 , та 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 33,3 кв.м, який належить ОСОБА_2 , (громадянин України, податковий номер НОМЕР_1 ). Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, що підтверджується відсутністю розписок про отримання коштів або речей, як передбачено умовами договору. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що ним дійсно придбавались та передавались ОСОБА_1 продукти харчування, медикаменти, одяг чи надавались побутові послуги на суму матеріального забезпечення у розмірі 500 грн на місяць.

На думку апелянта, покази свідків також не свідчать про реальне перерахування позивачу сум матеріального забезпечення, придбання та передачу їй товарів.

Позивач заперечувала будь-яке утримання її зі сторони відповідача та вважала рішення суду необґрунтованим, і таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року до участі у справі залучено в ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як правонаступників позивача ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представники правонаступника ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не підтримали, вважали необґрунтованими доводи, проти задоволення апеляційної скарги заперечували .

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи, належно повідомлені.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник вважали доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність розписок про сплату коштів не може свідчити про невиконання умов договору відповідачем або про істотне порушення умов договору, оскільки сторонами підтверджено, що відповідач забезпечував позивача продуктами харчування протягом дії договору, а з 19.08.2020 року здійснив додаткові перерахування сум коштів, передбачених договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.10.2014 року між сторонами було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстрований у реєстрі за № 6227.

За умовами Договору, позивач передав у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта,нерухомого майна: 00), а також 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), взамін чого відповідач зобов`язався забезпечувати позивача довічним утриманням у зв`язку із необхідністю догляду, що викликано станом здоров`я та досягненням пенсійного віку, відсутністю родичів першої черги, наявністю інших родичів, які не надають належного утримання і догляду.

Право власності відповідача на квартиру та частину будинку підтверджується інформаційними довідками із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.08.2020 року.

Відповідно до п. 12.1 Договору відповідач зобов`язується у межах вартості матеріального забезпечення довічно утримувати позивача, надати позивачу довічне безоплатне користування належним йому нерухомим майном, після смерті Позивача поховати останнього із додержанням із дотриманням прийнятих громадянських і християнських звичаїв.

Згідно з п. 13. Договору, вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами в 500 (п`ятсот) гривень в місяць. Сума матеріального забезпечення до 5 числа поточного місяця передається позивачу готівкою під розписку про одержання, поштовим переказом з доставкою або зарахуванням на банківський рахунок (в т.ч. платіжну картку).

Відповідно до п. 14 Договору за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням позивача, відповідач зобов`язаний придбати і безоплатно доставити до місця проживання позивача, продукти харчування, одяг, медикаменти, забезпечувати надання побутових послуг. Про прийняття таких речей або послуг в рахунок вартості матеріального забезпечення за Договором позивач має надати відповідну розписку.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач до відкриття провадження у справі здійснив перерахування грошових коштів 19.08.2020 року на суму 5582,50 грн, 03.09.2020 року на суму 515 грн, 22.09.2020 року на суму 5501,30 грн, 02.10.2020 року на суму 515 грн, 21.10.2020 року на суму 5496,23 грн, 03.11.2020 року на суму 515 грн, 23.11.2020 року на суму 5496,23 грн, та після відкриття провадження у справі 04.12.2020 року на суму 515 грн, 24.12.2020 року на суму 5496,23 грн, 05.01.2021 року на суму 515 грн, 22.01.2021 року на суму 5499,27 грн.

Договором встановлено, що відповідач зобов`язаний придбати і безоплатно доставити до місця проживання позивача, продукти харчування, одяг, медикаменти, забезпечувати надання побутових послуг в межах суми утримання, а саме 500,00 грн, про що позивач має надати відповідну розписку.

Такі розписки в матеріалах справи відсутні, проте судом вірно взято до уваги покази свідків та позивача, які повідомили, що відповідач кожного тижня здійснював доставку їй продуктів протягом дії договору.

Оскільки сплата комунальних послуг відповідачем не передбачена умовами договору довічного утримання, відтак доводи позовної заяви в цій частині суд вірно вважав необґрунтованими.

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відсутність розписок про сплату коштів не може свідчити про невиконання умов договору відповідачем або про істотне порушення умов договору, оскільки судом вірно встановлено із показів свідків, позивача, а також з пояснень відповідача підтвердження факту того, що відповідач здійснював утримання позивача протягом дії договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.06.2019 у справі №755/5449/17.

Судом першої інстанції обґрунтовано прийнято обставини того, що згідно із листом Голосіївського управління поліції ГУНП України м. Києві від 08.09.2020 року №12652/125/47/04-20 16.08.2020 року об 09653 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_2 заявник ОСОБА_2 просить наряд поліції бути присутнім при відкритті дверей. На місці присутні громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які назвалися волонтерами на громадських засадах, які допомагають ОСОБА_1 . Заявник ОСОБА_2 приїжджає раз на тиждень і це підтверджує жінка.

Судом встановлено, що з серпня 2020 року між сторонами погіршились відносини та утримання позивача почали здійснювати інші особи. При цьому відповідач позбавлений можливості продовжувати виконувати умови договору через негативне до нього ставлення ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги ту обставину, що з часу укладання договору довічного утримання 02.10.2014 року до серпня 2020 року апелянт не заявляла щодо неналежного виконання договору довічного утримання з боку відповідача.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді