Ухвала

Іменем України

27 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 753/6881/22

провадження № 61-2321ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяни Миколаївни про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Т. М. про стягнення грошових коштів.

Позов мотивувало тим, що ТОВ «Споживчий центр» звернулося до відповідача за вчиненням виконавчих дій та здійснило оплату в розмірі 1 241 240,00 грн, однак відповідачем не надано нотаріальних послуг і не надасть в майбутньому, оскільки встановлена законодавча заборона на їх надання.

Згоди щодо повернення коштів з відповідачем не досягнуто, тому ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з відповідача 1 241 240,00 грн та вказує, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду.

Просило накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу у розмірі 1 241 240,00 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках.

Ухвалою від 23 серпня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва у задоволенні заяви ТОВ «Споживчий центр» про забезпечення позову відмовив.

Ухвалу мотивував тим, що ТОВ «Споживчий центр» не довело, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Постановою від 07 лютого 2023 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» задовольнив.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року скасував.

Наклав арешт на грошові кошти у розмірі 1 241 240,00 грн, що належать ОСОБА_1 у межах ціни позову та які знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках ОСОБА_1 .

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року та залишити в силі ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частина четверта статті 394 ЦПК України передбачає, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Стаття 150 ЦПК України визначає перелік видів забезпечення позову, у пункті четвертому частини 1 якою передбачено, що позов може забезпечуватись забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заяву про забезпечення позову ТОВ «Споживчий центр» мотивувати тим, що у відповідача відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення в разі задоволення позову, при цьому на даний час у відповідача існує реальна можливість вільно розпоряджатись коштами наявними на банківських рахунках, на які він просить накласти арешт, в якості забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив те, що між сторонами виник спір щодо повернення грошових коштів у сумі 1 241 240,00 грн, а також врахував відсутність у відповідача власного нерухомого майна, можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача, а тому забезпечення позову це є та мета, яка охороняє матеріально-правовий інтерес позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Також апеляційний суд правильно зауважив, що доводи відповідача, стосовно відсутності підстав для задоволення заяви спрямовані на доведення відсутності підстав для задоволення позову і не можуть впливати на вирішення питання про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, та вказаним доводам буде надаватись оцінка під час розгляду справи по суті.

Таким чином, задовольняючи заяву ТОВ «Споживчий центр» про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вірно зазначив про необхідність цього заходу та співмірність із заявленими вимогами позивача.

Зі змісту касаційної скарги, судового рішення, що оскаржене,та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною першою статті 389, статтею 390, частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяни Миколаївни про стягнення грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська