КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3216/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Даньшиній І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кучеренка Леоніда Сергійовича - представника ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , і стягнути з відповідачки на його користь витрати по оплаті судового збору в сумі 908 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2020 року.

Вказував, що на момент реєстрації права власності позивача на вказану квартиру у ній була зареєстрована відповідачка, яка зобов`язувалась знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 15.12.2020 року.

Проте, на даний час відповідачка ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та відмовляється добровільно знятись з реєстраційного обліку за адресою:

АДРЕСА_1 , чим порушує права власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

В апеляційній скарзі адвоката Кучеренка Л.С. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Також, в апеляційній скарзі просить стягнути з позивача на її користь судовий збір у розмірі 1 362 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Скаргу обґрунтовував тим, що 05.07.2021 року Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією було знято ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано цього ж дня за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується поставленими 05.07.2021 року штампами у паспорті відповідачки (докази додаються).

Вказує, що в матеріалах справи №760/17998/21 на сторінці 20 наявна довідка про реєстрацію місця проживання особи від 26.07.2021 року, видана Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА, яка підтверджує, що апелянт ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_3 .

Тобто, суд першої інстанції повинен був відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України своєю ухвалою закрити провадження у справі, коли відсутній предмет спору.

Звертає увагу апеляційного суду, що позивач здійснив зловживання процесуальними правами щодо подання позовної заяви з відсутнім предметом спору щодо визнання апелянта такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заперечує також щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 908 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 9 000 грн у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Крім того, заявлено клопотання щодо відшкодування понесених судових витрат апелянтом та ставиться питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 362 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Чугуєнко Д.В. - представник ОСОБА_2 просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, і в порядку ч.5 ст.142, ст.255 ЦПК України відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., а також повернути позивачу з державного бюджету судовий збір у розмірі 908 грн., сплачений за подання позову у суді першої інстанції.

Вказує, що саме ОСОБА_1 вчиняла недобросовісну поведінку та не виконувала взяті на себе зобов`язання, що й змусило ОСОБА_2 звернутися за захистом порушених прав до суду.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 знялася з реєстраційного обліку лише 05.07.2021 року, тобто, вже після повідомлення ОСОБА_2 про його наміри звернутися до суду (позов було направлено 09 липня 2021 року, а збір доказів для подання позову розпочато ще у червні). При цьому ОСОБА_1 жодним чином не повідомила ОСОБА_2 про своє зняття з реєстраційного обліку.

Зазначає, що при подачі позовної заяви та протягом судового розгляду ОСОБА_2 діяв у межах чинного законодавства. Жодних зловживань процесуальними правами з боку ОСОБА_2 не допущено, оскільки він не знав про зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку.

Саме з боку ОСОБА_1 потрібно констатувати недобросовісну поведінку та невиконання вчасно взятих на себе зобов`язань.

Твердження апелянта, що позивач здійснив зловживання процесуальними правами щодо подання позовної заяви з відсутнім предметом спору, не мають під собою жодних підстав. Ситуація, що склалася, є наслідком неправомірних дій саме відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягав до задоволення.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.10.2020 року.

На момент реєстрації права власності позивача на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у ній значиться зареєстрованою відповідачка ОСОБА_1 .

На даний час у спірній квартирі відповідачка не проживає і не є членом сім`ї позивача.

Відповідачка ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та відмовляється добровільно знятись з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком.

Згідно зі ст.157 ЖК України членів сім`ї житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідним від права самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Проте, ч.4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього самого власника, тобто при незмінності власника майна.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягав задоволенню.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на момент звернення до суду з позовом (09.07.2021 року) ОСОБА_1 вже була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та була зареєстрована за іншою адресою, про що зазначено у Довідці про реєстрацію місця проживання особи, наданій Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА, на запит суду.

Виходячи з наведеного, у суду були відсутні підстави для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Кучеренка Леоніда Сергійовича - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: