Номер провадження: 22-ц/813/3881/23
Справа № 522/6490/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Шенцевої О.П. у м. Одеса,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, в обґрунтування якого зазначила, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Рішенням Одеського апеляційного суду по справі № 522/10347/20 від 30.03.2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн щомісячно. Виконавчий лист по даній справі видано 03.05.2022 року та виконавче провадження відкрито 12.05.2022 року.

Наразі з`явилась потреба у стоматологічному лікуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вартість передбачуваних витрат яке, згідно плану-лікування від 24.05.2022 року, становить 53160,00 грн. Необхідність стоматологічного лікування малолітнього ОСОБА_2 брекет-системами обґрунтована діагнозом стоматолога комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка № 4» Одеської міської ради від 16.05.2022 року - «прогнатия».

Матеріальне становище батька дозволяє прийняти участь у додаткових витратах на лікування сина, оскільки ОСОБА_2 є працездатним, має достатній дохід, працює моряком на посаді оператора системи динамічного позиціювання судна. Інших осіб на утриманні ОСОБА_2 немає.

Також зазначає, що з часу подання позовної заяви були понесені додаткові витрати на лікування та діагностичне обстеження дитини на суму 5843 грн.

Позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово у твердій грошовій сумі 29951,50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 29 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , додаткові витрати на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово у твердій грошовій сумі 29951,50 грн. Вирішив питання стягнення судових витрат.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, врахував, що розмір додаткових витрат, які позивач просить стягнути складаються з половини суми витрат понесених позивачем на стоматологічні послуги для дитини, тому, враховуючи положення ст. 185 СК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просить рішення скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що рішення суду не містить відомостей, які саме письмові докази, дали суду підставу для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки його доводам та наданим доказам, а надані позивачем докази не містять інформації щодо предмета доказування.

В суді першої інстанції відповідач зазначав, що дитина дійсно проживає із матір`ю, він сплачує аліменти та приймає участь у додаткових витратах на дитину (у лютому через ОСОБА_1 було передано 2000 доларів США).

З наданих позивачем доказів не вбачається, що остання сплатила хоч якусь суму саме за встановлення брекет-систем сину.

Відповідач вважає, що вказана стоматологічна процедура є косметичною та необхідність її проведення нічим не обґрунтована. Той факт, що дитина раніше лікувалася у клініці « Granddent » не може бути єдиною підставою для проведення лікування саме цією клінікою.

Позивачкою не доведено, що вказані витрати на даний час є необхідними та спричинені хронічною хворобою дитини, вважає, що це не є лікуванням і не викликано об`єктивними потребами, а є косметичною процедурою вирівнювання зубів, які можливо вирівнювати з 11 до 14 років. На сьогоднішній день у дитини ще не випали всі молочні зуби та ставити брекети на молочні зуби є неправильним, оскільки до 14 років вони випадуть та замість них виростуть постійні зуби, які можливо в майбутньому і потрібно буде вирівнювати.

План лікування не являється розрахунковим документом, а тому не є підставою для винесення судового рішення про стягнення конкретної суми, разом з тим, містить відомості про можливі зміни вартості лікування відповідно до умов договору, який до матеріалів справи також не долучений.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційна скарга з додатками, надіслана на офіційну електронну адресу позивача, вказану нею у заяві, в якій остання просила здійснювати надсилання документи на вказану електронну пошту та отримані нею 03.11.2022 року, що підтверджується довідкою про доставку електронної відправки вкладення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що в заяві про збільшення розміру позовних вимог зазначалось про стягнення також половини від фактично понесених витрат, на придбання окулярів постійного носіння, з проведенням рекомендованих аналізів, а також МРТ досліджень. Також посилалається на необґрунтованість доводів відповідача про фінансову неспроможність брати участь у додаткових витратах на дитину.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження надіслана Одеським апеляційним судом на електронну адресу представника відповідача, вказану у апеляційній скарзі, та отримана останньою 02.11. 2022 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Позивач в судове засідання не з`явилась про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить її заява від 16.01.2023 року та розписка. У вказаній заяві позивач також просить провести розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу, вказану у відзиві на апеляційну скаргу, та з якої здійснювалось листування з Одеським апеляційним судом, зокрема надходили заяви про відкладення розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Відповідач 10.02.2023 року через електронну пошту подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 13.02.2023 року у зв`язку з заміною представника.

Колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, відповідач є скаржником і його позиція викладена в апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, скаржник не навів у клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути скаргу за відсутності відповідача тайого представника, а також не мотивував необхідність його безпосередньої явки до суду.

Крім того, 07.11.2022 року представник відповідача звертався із клопотанням про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2022 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 12.12.2022 року, ні відповідач, ні його представник в судове засідання не з`явилися, із клопотаннями про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (в тому числі поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів) до суду не зверталися, розгляд справи відкладено на 16.01.2023 року.

16.01.2023 року відповідач звернувся із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю його адвоката у іншому процесі. Клопотання відповідача задоволено, розгляд справи відкладено на 13 лютого 2023 року.

Звертаючись повторно із завою про відкладення розгляду справи відповідач не вказав в чому саме полягає, на його думку, необхідність особистої участі відповідача та його представника в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, як і не надано доказів зміни представника.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем сума 29951,50 грн відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, які викликані особливими обставинами та підтверджена належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів погодитись з таким висновком суду не може, виходячи з наступного.

За змістом частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Предметом спору у справі є стягнення додаткових витрат на дитину.

Однак, в мотивувальній частині рішення, судом першої інстанції не зазначені фактичні обставини з посиланням на докази, зробивши висновки про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьком дитини є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 з 09.11.2018 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 5000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Системний аналіз зазначених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, чи то страждає на тяжку хворобу.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663 св 21)

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року за № 3" роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з тексту позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачка, звертаючись із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, обґрунтовуючи позов посилалася на те, що із досягненням дитиною одинадцятирічного віку з`явилася потреба в стоматологічному лікуванні, вартість передбачуваних витрат згідно плану лікування від 24.05.2022 року становить 53160 грн. Також понесені додаткові витрати на лікування та діагностичне обстеження, придбання окулярів. Додаткові витрати на дитину, які підлягають стягненню з відповідача загалом складають 29951,50 грн.

На підтвердження обставин щодо стягнення вартості витрат пов`язаних зі стоматологічним лікуванням дитини брекет-системами, позивачем до суду надано направлення лікаря комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка № 4» від 16.05.2022 року на консультацію та лікування ОСОБА_4 до лікаря ортодонта, діагноз «прогнатія»; панорамний знімок щелеп від 18.05.2022 року, план лікування від 24.05.2022 року щодо містить в собі розрахунок вартості лікування, складений ФОП ОСОБА_5 .

Проте, позивачем не доведено необхідність у стоматологічному лікуванні дитини брекет-системами на час звернення із позовом, враховуючи особливості розвитку дитини, не обґрунтовані належними медичними документами, а саме не надано медичний висновок або призначення лікаря щодо необхідності встановлення дитині брекет-системи, і таке встановлення необхідне для лікування хронічної хвороби, у віці, який досягнуто дитиною.

Надане направлення лікаря комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка № 4» від 16.05.2022 року на консультацію та лікування ОСОБА_4 до лікаря ортодонта є неналежним доказом для підтвердження додаткових витрат, оскільки містить в собі лише направлення дитини на консультацію та лікування, без призначення самого лікування.

План лікування від 24.05.2022 року, складений ФОП ОСОБА_5 , містить в особі лише найменування стоматологічної послуги та розрахунок вартості лікування. При цьому, зазначено, що під час лікування можливі зміни вартості лікування відповідно до умов договору, який суду не надано.

Позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження обставин того, що додаткові витрати пов`язані зі стоматологічним лікування дитиниспричинені хронічною хворобою дитиною і лікування є необхідним згідно медичного висновку,суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Слід зазначити, що позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у травні 2022 року, проте до теперішнього часу не надано суду доказів, які б свідчили про те, що дитині надається медична допомога пов`язана зі встановленням брекет-систем, про яке зазначає позивачка у позові, оскільки на обох батьків покладені однакові обов`язки щодо піклування про здоров`я дитини.

Що стосується стягнення понесених додаткових витрат на лікування та діагностичне обстеження дитини, придбання окулярів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із системного аналізу статті 185 СК України вбачається, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підтвердження обставин понесення додаткових витрат пов`язаних з діагностичним обстеженням дитини, позивачем надано квитанцію від 18.05.2022 року на суму 200 грн,

квитанцію від 20.05.2022 року на суму 700 грн, квитанцію від 19.07.2022 року на суму 155 грн, квитанцію від 19.07.2022 року на суму 508 грн, квитанцію від 04.08.2022 року на суму 1400 грн (а.с. 87).

Витрати на лікування, надання медичних послуг, різноманітні результати проходження дитиною аналізів, також не є додатковими витратами, оскільки відповідно до норми закону, що регулює це питання, підставою для стягнення таких витрат є каліцтво дитини, або тяжка хвороба, разом з тим позивачкою не доведено, що такі витрати пов`язані саме з тяжкою хворобою або каліцтвом дитини.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що понесені витрати на діагностичні обстеження та аналізи, пов`язані із тяжкою хворобою дитини, та не покриваются за рахунок доходу позивачки та аліментів на утримання дитини.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2022 року встановлено, що дитина ОСОБА_4 має діагноз міопатія слабкого ступеню обох очей з динамікою погіршення зору.

На підтвердження витрат пов`язаних із дослідженням зору дитини та придбання окулярів позивачем до суду надано: товарний чек від 26.08.2022 року на суму 2580 грн придбання окулярів, квитанцію від 01.08.2022 року на суму 200 грн, квитанцію від 05.08.2022 року дослідження зору на суму 1000 грн. (а.с. 90).

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено наявність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, пов`язаних із дослідженням зору дитини та придбання окулярів, тому враховуючи рівність обов`язку батьків приймати участь у додаткових витратах на дитину, понесена позивачем частка додаткових витрат в сумі 1890 грн підлягає відшкодуванню відповідачем.

Ухвалою апеляційного суду, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» копій виписок про рух грошових коштів та їх джерело надходження по рахункам, в тому числі картковим, відкритим на ім`я ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 року до моменту закриття/по день виконання ухвали; про витребування з Публічного акціонерного товариства «Південний» копій виписок про рух грошових коштів та їх джерело надходження по рахункам, в тому числі картковим, відкритим на ім`я ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 року до моменту закриття/по день виконання ухвали, у зв`язку з тим, що клопотання не містить посилань про причини, які б перешкоджали позивачу звернутися до суду першої інстанції із клопотанням про витребування або забезпечення доказів у порядку визначеному ст. ст. 84, 116 ЦПК України, та неможливість його подання.

Колегія суддів не приймає та не надає оцінку новим доказам, які надано позивачем до суду апеляційної інстанції, а саме: довідці про отримання аліментів від 03.10.2022 року; розрахунку заборгованості по аліментам за період з 30.06.2020 року по 31.05.2022 року; довідці ФОП ОСОБА_5 від 05.11.2022 року; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.01.2020 року; тесту на вживання алкоголю та наркотичних речовин, дата огляду 05.07.2021 року; відповіді від 03.12.2020 року, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу не викладено обставини та не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції, у визначений цивільним процесуальним законодавством строк документів, які додані до апеляційної скарги, отже позивачем не наведено поважних причин ненадання доказів під час розгляду справи судом першої інстанції, як і відсутнє клопотання про дослідження документів у відповідності до вимог ст. 183 ЦПК України.

Слід зауважити, що рішення суду ухвалено 29 вересня 2022 року, а деякі додані до відзиву на апеляційну скаргу документи, складені після ухвалення судом першої інстанції рішення.

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19, від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц, від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 сформовано висновок щодо застосування судом апеляційної інстанції статті 367 ЦПК України про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції позивачка не заявляла про неможливість отримання доданих нею документів до відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що документи, які додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу, не підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у сумі 1890 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2022 рокускасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у сумі 1890 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко