Справа № 191/3207/19
Провадження № 2/191/843/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - Порошиної О.О.

за участю секретаря - Рибак М.П.

розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи його тим, що він ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу жилого будинку посвідченого 04 жовтня 1990 року державним нотаріусом першої Синельниківської державної нотаріальної контори Лівінським О.С., є власником будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сином, який проживав з ним до 2010 року, однак потім виїхав з вищезазначеного будинку та має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

З 2010 року по сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному будинку та не несе ніяких витратах на утримання будинку, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні його власністю.

Таким чином, оскільки відповідач у будинку не проживає більше одного року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування ним, а він як власник житла згідно ст.391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевикладене просить суд, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - жилим будинком АДРЕСА_1 .

До початку судового засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи без їх участі, заперечував проти позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити.

Третя особа: Синельниківська міська рада у судове засідання не з`явилась, однак представник надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, рішення просять прийняти у відповідності до чинного законодавства.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку посвідченого 04 жовтня 1990 року державним нотаріусом першої Синельниківської державної нотаріальної контори Лівінським О.С., ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії будинкової книги, щодо прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 , окрім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим значиться ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В довідці про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , виданій ОСОБА_1 24.08.2019 року квартальним комітетом № 22 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є зареєстрованим, але не проживає за даною адресою з 2010 року.

Також на підтвердження не проживання ОСОБА_4 у спірному житловому будинку, позивачем надано письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У даній справі ОСОБА_2 , ОСОБА_7 звернулися до ОСОБА_1 ; третя особа: Служба у справах дітей Синельниківської міської ради із зустрічною позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_8 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2020 року відмовлено у прийнятті вищезазначеної зустрічної позовної заяви, оскільки первісний та зустрічний позови мають різні предмети спору.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2020 року зупинено провадження у справі 191/3207/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до розгляду цивільної справи (№191/351/20, пров. 2/191/107/20) за позовом ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа: Служби у справах дітей Синельниківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом, яка перебуває в провадженні судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Твердохліб А.В., яке в подальшому відновлено відповідно до ухвали суду від 28.03.2022 року.

З копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2022 року вбачається, що за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на спадкове майно, а саме 1/6 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований на час смерті ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником вищезазначеного будинку, його право власності, в силу ст. 41 Конституції України, є непорушним, він відповідно має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі і право на проживання у вказаному будинку. Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 призведе до обмеження права останнього у користуванні своєю власністю, що суперечить положенням ст. 317 ЦК України, яка розкриває зміст права власності та ст. 319 того ж Кодексу, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві власності, незалежно від фактичного проживання або не проживання такого співвласника у житловому приміщенні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, ст. 9 Конституції України , ст. ст. 317, 391, ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 259, 263-268 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя О. О. Порошина