ЄУН № 337/465/23
Провадження № 2/337/365/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Трегуб Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

25.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на майно, в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та право власності на 3/4 частини зазначеної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року справа призначена до розгляду.

У судове засідання сторони, та представник третьої особи не з`явилися, звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю. В своїй заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, представник відповідача просить винести рішення на розсуд суду, представник третьої особи заперечень за позовом не має.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі по наступним підставам.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 отримав як член ЖБК «Будівельник-14» на підставі ордеру №89 від 07.06.1971р.

Пай за квартиру був сплачений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період шлюбу у 1986 році, що підтверджується довідкою ЖБК від 20.02.2016р. №25.

Право власності на квартиру в встановленому законом порядку не реєструвалось. Згідно вимог діючого законодавства, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до ч. 4 Постанови Верховної Ради України від 26 березня 1991 р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про власність» та ст. 7 Закону України «Про власність в СРСР», ст. 15 Закону України «Про власність», при повному внесенні на 1 липня 1990 р. пайового внеску на надане жиле приміщення в будинку ЖБК право власності набуває особа, яка є членом кооперативу.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про власність», який набув чинності 15.04.1991 року і діяв до 27.04.2007 року, об`єктами права індивідуальної власності є, крім іншого, жилі будинки та квартири.

За ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час придбання кооперативної квартири, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Аналогічна норма закріплена статтею 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

З урахуванням того, що пай за квартиру членом ЖБК «Будівельник-14» ОСОБА_2 був виплачений повністю у травні 1986 року, він набув право власності на квартиру.

При цьому, згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв на час виплати паю, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, що крім того узгоджується з діючими положенням ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 70 СК України, частини 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тому суд вважає, що частки ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 у праві спільної сумісної на квартиру є рівними, тобто, кожному з них належало на праві власності по 1/2 частки цієї квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , після його смерті відкрилася спадщина на усе належне йому майно, до складу якого входить частина квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Статтею 524 ЦК Української РСР, що діяла на час відкриття спадщини, передбачено що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав, а тому спадкування здійснюється за законом.

Згідно ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його дружина - ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 .

Згідно положень ст. 549 ЦК Української РСР, спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини позивач та його мати були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується відмітками в їх паспортах громадянина України. Отже вони прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в володіння та управління спадковим майном, оскільки продовжували проживати в квартирі, здійснювали її утримання, оплачували житлово-комунальні послуги, тобто фактично своїми діями прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . При житті ОСОБА_3 заповіт не складала.

Спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є син ОСОБА_1 - позивач по справі. Інших спадкоємців немає.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на усе належне їй майно, до складу якого входить 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ОСОБА_1 , звернувся з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. Проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що винесені відповідні постанови від 04.02.2022 року у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів па спадкове майно.

Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 зазначено, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Згідно із ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, вирішити питання про оформлення спадщини на вказане спадкове майно в нотаріальному порядку неможливо у зв`язку із тим, що за життя спадкодавець не зареєстрував право власності на квартиру.

Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 правомірно набув право власності на спадкове майно - 1/4 частку квартири після смерті батька ОСОБА_2 та 3/4 частки квартири, що залишилось після смерті його матері ОСОБА_3 .

Відсутність правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно і відсутність державної реєстрації цього права за спадкодавцем не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

При цьому, право власності на квартиру померлий набув правомірно відповідно до ст.15 Закону УРСР від 07.02.1991р. №697-ХІІ «Про власність», оскільки був членом житлово-будівельного кооперативу і повністю сплатив пай за вищевказану квартиру, що підтверджується відповідною довідкою зазначеного ЖБК і на даний момент з боку ЖБК не оспорюється.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На підставі, викладеного, враховуючи, що позивач позбавлений права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину у вигляді зазначеної квартири, яка залишилась після смерті батьків, чим порушуються (не визнаються) його право власності на спадкове майно.

З`ясувавши усі обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.58 Конституції України, ст.86, 128 ЦК УРСР 1963р., ст.15, 16, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст 4, 5, 12, 13 ,19, 81,89, ч.3 ст.200, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович про визнання права власності на майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в Запорізькому апеляційному суді шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20.02.2023 року

Суддя: Л.Г. Салтан