Дзержинський міський суд Донецької області
Єдиний унікальний номер судової справи: 225/979/22
Номер провадження: 2/225/27/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року

адреса приміщення суду: вул. Дружби, 4, м. Торецьк, 85200

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Геря О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Савченко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Рибалка Олени Сергіївни ( АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області (вул. Руднична, буд. 35, м. Торецьк, Бахмутський район, Донецька область),

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Рибалка Олена Сергіївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позовних вимг зазначила наступне. Позивачка, ОСОБА_1 , є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Севастополя. Шлюб між сторонами не укладався, проте до вересня 2019 року позивач та відповідач проживали як одна родина за адресою: АДРЕСА_2 , разом із донькою. Після конфлікту, що стався між сторонами 24 вересня 2019 року, відповідач забрав свої речі та виїхав з квартири, розташованої за зазначеною вище адресою. З цього моменту ставлення відповідача до доньки кардинально змінилося. До середини 2020 року він зрідка (один раз па кілька місяців) дзвонив, аби дізнатися про життя ОСОБА_4 . Пізніше припинив навіть цікавитися долею дитини. Жодної участі в житті своєї доньки ОСОБА_2 не бере. Виховання і утримання дитини позивач здійснює самотужки. Де відповідач проживає тепер, позивачеві невідомо. Зі слів матері відповідача, він розірвав стосунки також зі своїми батьками та сестрами, отже, його найближчі родичі також не можуть повідоми ти позивачці адресу відповідача. Відтак, позивачка позбавлена можливості стягнути алімен ти на утримання диіпнп в примусовому порядку. За рішенням Дзержипського міською сулу Донецької області у справі № 225'5862/20 ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням адресою: АДРЕСА_2 . разом із донькою. Па підставі цього рішення було здійснено його зняття з реєстрації у зазначеному житлі.

На підставі викладеного, позивачка просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 23.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального (позовного) провадження, а також зобов`язано Службу у справах дітей Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області надати письмовий висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторонами у цій справі.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 25.07.2022 закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 12.10.2022 зобов`язано Торецьку міську військову адміністрацію Бахмутського району Донецької області надати висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31 жовтня 2022 року.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача, ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, однак про день, час та місце розгляду справи буа повідомлена належним чином.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду писмьову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12.09.2018 Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 .

17 лютого 2021 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

У характеристиці №14 від 21.01.2022, виданій закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №1 «Червона шапочка» Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області зазначено про те, що ОСОБА_6 прибула до ЗДО №1 «Червона шапочка» у ясельну групу у вересні 2020 року. Юлія - активна, здорова дитина. Дівчинка виховується у неповній, малозабезпеченій родині. Вихованням дитини займається мати - ОСОБА_1 . Вона приділяє багато уваги утриманню й вихованню дитини, цікавиться у вихователів поведінкою та успіхами дитини. Батько дитини ОСОБА_2 , записаний у свідоцтві про народження - не бере участь у вихованні дочки, не цікавиться здоров`ям та успіхами дитини, в заклад дошкільної освіти на свята та батьківські збори не приходить.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частинами 6-10 ст.7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно із частиною восьмоюстатті 7 СК Українирегулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятоїстатті 19 СК Україниорган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 164 СК Українипередбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020 року, №464/6203/14-ц від 30.06.2021 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З метою визначення доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, відповідача відносно малолітньої доньки, було зобов`язано Службу у справах дітей Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області надати письмовий висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторонами у цій справі, а саме щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, листом заступника начальника Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області №873/02-1.15 від 27.10.2022 було повідомлено, що оскільки документи, надані органу опіки та піклування, не містять об`єктивної інформації, що підтверджувала би доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки, на території міста Торецька проводяться активні бойові дії, місце проживання відповідача невідоме, а позивачка, за наявною у служби у справах дітей інформацією, разом з дитиною евакуювалась за кордон України, на теперішній час неможливо провести необхідну для складання висновку роботу.

В свою чергу приписи статті 19 СК України надають підстави для переконання, що одним із належних та допустимих доказів, які може підтвердити наявність чи відсутність підстав щодо позбавлення батьківських прав особи, стосовно своєї неповнолітньої дитини є висновок органу опіки та піклування, який формується на підставі одержаних відомостей за результатом обстеження умов проживання дитини, батьків та інших документів по справі.

Проте в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування, тобто також не підтверджено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним та допустимим доказом.

Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, передбачених ст.164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним, оскільки винної поведінки відповідача відносно дитини доведено не було.

Крім того, суд звертає увагу, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савін проти України» пункт 49), у іншому випадку це суперечитиме інтересам дитини щодо можливості збереження сімейних зв`язків з батьком та не може бути виправдано створенням нових родинних зв`язків (одруження матері).

Таким чином, оскільки позивачем не було доведено винної поведінки відповідача, щодо ухилення від виконання покладених на нього батьківських обов`язків з власної вини, враховуючи відсутність висновку органу опіки та піклування дитини щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав стосовно відповідача, беручи до уваги інформацію про те, що дитина наразі перебуває в іншій країні, яка зазначена у листі заступника начальника Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області №873/02-1.15 від 27.10.2022, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до вимог п.п.2 пункту 1 частини 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до чч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, в задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову представника позивача адвоката Рибалка Олени Сергіївни ( АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області (вул. Руднична, буд. 35, м. Торецьк, Бахмутський район, Донецька область) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду з урахуванням вимог пп.15.5) пп.15 п.1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

С у д д я: О.Г. Геря