Єдиний унікальний номер 448/145/23
Провадження № 6/448/6/23
У Х В А Л А

(повний текст)

13.02.2023 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,

за участю заявника державного виконавця Кузьм`як І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за поданням державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як Іванни Олегівни, погодженим з в.о. начальника Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Буриш Л.А. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст вимог подання.

Державний виконавець Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтовує тим, що у неї (державного виконавця) перебуває виконавче провадження - ВП №69911081 з примусового виконання постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 05.08.2022 року у справі №760/1341/22 (провадження №3/760/2476/22) про стягнення з ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 16 221 306, 20 грн., яка набрала законної сили 16.08.2022р.

Зазначає, що нею (державним виконавцем) 22.09.2022р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження. Станом на сьогоднішній день постанова суду боржником ОСОБА_1 не виконана, будь-яких дій спрямованих на її виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Під час виконання судового рішення нею скеровано запити до реєструючих майно органів для встановлення майнового стану боржника, накладено арешти на все рухоме та нерухоме майно боржника. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.09.2022р. встановлено, що за боржником нерухоме майно не зареєстровано. Згідно відповідей Державної фіскальної служби України від 22.09.2022р., 21.12.2022р., 16.01.2023р. встановлено, що за боржником є наявний відкритий рахунок, на який накладено арешт згідно постанови про арешт коштів боржника; що боржник отримує дохід в Управлінні соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, отримує дохід від податкового агента та є самозайнятою особою, отримує дохід в ТОВ «ІМПОРТ ПАРТНЕР». Згідно відповідей МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 12.12.2022р., 21.12.2022р., 16.01.2023р. встановлено, що відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби. Згідно відповідей Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону від 15.12.2022р. встановлено, що відсутні дані щодо перетину боржником ОСОБА_1 державного кордону. Відповідно до інформації, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 02.11.2022р. встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що нею (державним виконавцем) 29.09.2022р. винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника; внесено відомості про арешт нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що свідчить витяг №80559941 від 29.09.2022р.; виставлено вимоги в банківські установи для перевірки наявності коштів боржника на рахунках; 04.11.2022р. виставлено платіжні вимоги для списання коштів із рахунків боржника та скеровано в банківські установи для виконання; із рахунків боржника списано 4177,81 грн. штрафу, 471,86 грн. виконавчого збору та 69 грн. витрат виконавчого провадження. Згідно пояснення боржника ОСОБА_1 від 05.10.2022р., такий на даний момент офіційно не працевлаштований, а лише здійснює догляд за пристарілою особою, про що свідчить довідка з Управління соціального захисту населення №1710 від 04.10.2022р. Згідно відповіді КМ «Мостиське бюро технічної інвентаризації» від 23.12.2022р. за боржником ОСОБА_1 не виявлено нерухомого майна на праві приватної особистої власності. Згідно відповіді Мостиського Відділу ДРАЦС у Яворівському районі Львівської області ЗМУМЮ (м.Львів) від 20.12.2022р. встановлено, що за боржником ОСОБА_1 відсутній актовий запис про зміну імені. Згідно відповіді Львівського обласного центру зайнятості від 04.01.2023р. встановлено, що боржник не перебуває на обліку у Львівській обласній службі зайнятості як безробітний. Згідно відповіді Фонду Соціального страхування України Управління виконавчої дирекції фонду у Львівській області від 30.12.2022р. відомо, що до Городоцького відділення Управління заяви-розрахунки на фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України не подавались. Згідно відповіді ГУ ДМС України у Львівській області від 21.12.2022р. встановлено, що боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 19.04.2021р. органом 4627 та серії НОМЕР_2 , виданий 01.09.2022р. органом 4627. При виході за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем встановлено, що двері будинку були зачинені, про що складено відповідні акти від 27.12.2022р. та від 17.01.2023р., що унеможливлює здійснити вхід державного виконавця до місця проживання боржника ОСОБА_1 .

Стверджує, що зазначене вище судове рішення до теперішнього часу боржником ОСОБА_1 не виконано, а боржник ухиляється від його виконання.

Вважає, що наявність у боржника ОСОБА_1 невиконаного зобов`язання, покладеного на нього зазначеними вище судовим рішенням та ухилення від виконання вказаного рішення суду є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Хом`як О.Г. скерував на адресу суду заперечення на подання органу ДВС про обмеження особи у праві виїзду за кордон та доповнення до вказаного заперечення, де покликається на наступне: згідно ст.ст.3 та 33 Конституції України, - гарантування прав і свобод людини є основним обов`язком держави. Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом; частинами 1 та 4 ст.313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом; відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб; статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті; відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», - право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це санкція, яка може застосовуватися до боржника лише у зв`язку із свідомим та навмисним ухиленням особи від виконання зобов`язання щодо виконання судового рішення; поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду" розуміється як будь-які свідомі дії (або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об' єктивні обставини (непереборної сили, події тощо); особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне; у даній ситуації, з матеріалів подання та виконавчого провадження не вбачається будь-яких доказів навмисного та свідомого ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання рішення суду у визначеному Законом порядку; з моменту відкриття виконавчого провадження пройшло менше чотирьох календарних місяців, а тому очевидно, що при такій значній сумі стягнення у виконавчому провадженні боржник, за відсутності коштів та іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення, об`єктивно не міг заробити таку суму грошових коштів та своєчасно виконати рішення суду; відповідно до чинного ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню; право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку наявності доказів та відповідного обґрунтування факту ухилення останнього від виконання зобов`язань; матеріали справи (подання) свідчать про те, що державний виконавець вживав передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на фактичне примусове виконання судових рішень, однак не всіх; факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню та його невиконання боржником, при відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів ухилення від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, оскільки наявність лише статусу боржника не є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; в матеріалах справи (подання) відсутні належні докази, які б підтверджували факт вчинення боржником свідомих діянь, спрямованих на невиконання обов`язку у виконавчому провадженні; відсутність майна у боржника, а також інших доходів на які може бути звернуто стягнення, не є свідченням його ухилення від виконання таких обов`язків. Також представник боржника покликається на те, що виконавець, звертаючись до суду з таким поданням, повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від здійснення виконавчих дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Натомість державний виконавець не надав доказів наявності у боржника можливості виконати рішення суду самостійно та у повному обсязі, а також доказів невиконання ним будь-яких процесуальних обов`язків чи вчинення будь-яких інших протиправних дій в межах зазначеного виконавчого провадження, які б перешкоджали виконанню судових рішень чи створювали б перешкоди в їх виконанні, що мали місце до скерування подання на адресу суду. Державним виконавцем не надані суду докази вчинення ним всіх можливих заходів забезпечення виконання рішення суду, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», перш ніж застосовувати обмеження боржника в праві виїзду за межі України. Державним виконавцем взагалі не обґрунтовано у поданні, яким саме чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню ним заборгованості. Представник боржника зазначає, що з подання державного виконавця не вбачається жодного факту свідомого та навмисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду у визначеному Законом порядку. Навпаки, матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що боржник не має можливості погашати заборгованість через скрутне майнове становище, однак все рівно це здійснює. Так, за останніх чотири місці (в період з 04.11.2022 року до 03.02.2023 року) на рахунок ДВС надійшло чотири платежі на виконання рішення суду 4177.81 грн., 471.86 грн., 69.00 грн. та 1000.00 грн. З матеріалів справи вбачається, що боржник не працює (офіційно не працевлаштований), доходів від здійснення підприємницької діяльності немає, зареєстроване за ним рухоме та нерухоме майно, на яке б можливо було звернути стягнення відсутнє, такий проживає разом з дружиною та двома малолітніми дітьми у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності його матері. До грудня 2022 року боржник ОСОБА_1 здійснював догляд за своєю недієздатною бабусею, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Яворівської РДА Львівської області. ОСОБА_1 сплачує кошти на рахунок ДВС по мірі їх отримання від тимчасових підробітків. Боржник не уникає державного виконавця, є контактним, постійно з`являється на виклики, надає письмові та усні пояснення тощо. Сукупність наведених вище обставин свідчить про те, що боржник ОСОБА_1 не належить до боржників у виконавчому провадженні, які свідомо та навмисно ухиляються від виконання рішення суду. Наявність лише самого статусу боржника не може бути підставою для його обмеження у праві виїзду за кордон. Державний виконавець зазначає у поданні про те, що боржник, перебуваючи у статусі податкового агента, отримує доходи від Управління соціального захисту населення Яворівської РДА Львівської області, а також від ТОВ «Імпорт Партнер», а відтак ухиляється від виконання рішення суду. Така інформація не відповідає дійсності та спростовується даними, зазначеними у відомостях ДРФО - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік, з яких вбачається, що громадянин ОСОБА_1 дійсно отримував дохід в період з січня по вересень 2022 року у вигляді соціальної допомоги по догляду за престарілою особою у розмірі 260 грн. на місяць та отримав одноразовий дохід у розмірі 28 000 грн. від TOB «Імпорт Партнер». Однак, такі доходи боржник отримував ще до відкриття виконавчого провадження, яке мало місце лише 22.09.2022 року, про яке він взагалі дізнався лише на початку жовтня 2022 року, під час виклику державного виконавця та надання йому письмових пояснень. Просить відмовити в задоволенні подання державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

ІІ. Позиція учасників справи.

Згідно з ст.441 ЦПК України суд розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. в судовому засіданні просить обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з підстав, що викладені нею у письмовому поданні. Також зазначила, що нею було вчинено ряд заходів, спрямованих на виконання боржником своїх зобов`язань, однак такі бажаного результату не дали. Вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за межі країни буде дієвим заходом, спрямованим на виконання судового рішення.

Заслухавши пояснення державного виконавця Кузьм`як І.О., дослідивши матеріали подання і додані до нього матеріали, проаналізувавши заперечення на подання органу ДВС та доповнення до вказаного заперечення, подані представником боржника ОСОБА_1 адвокатом Хом`як О.Г., суд приходить до наступних висновків.

ІІІ. Обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що у державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. на виконанні перебуває виконавче провадження №69911081 з примусового виконання постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 05.08.2022 року у справі №760/1341/22 (провадження №3/760/2476/22), яка набрала законної сили 16.08.2022р,. про стягнення з ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 16 221 306, 20 грн.

Боржник ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

22.09.2022 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69911081 та постанову про арешт майна боржника, внесено відповідні відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та в Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

29.09.2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку для виконання скеровано в банківські установи. Крім того, виставлено вимоги в банківські установи для перевірки наявності коштів боржника, а 04.11.2022р. державним виконавцем виставлено платіжні вимоги для списання коштів із рахунків боржника та скеровано в банківські установи для виконання. Державним виконавцем із рахунків боржника ОСОБА_1 списано 4177,81 грн. на погашення розміру штрафу, 471,86 грн. виконавчого збору та 69 грн. витрат виконавчого провадження.

05.10.2022р. боржник ОСОБА_1 з`явився до Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства та надав державному виконавцю письмові пояснення, у яких такий зазначив, що є не працевлаштованим, здійснює догляд за пристарілою особою та у нього відсутнє будь-яке майно.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта боржника ОСОБА_1 , - у останнього відсутнє майно на яке можна звернути стягнення для виконання вимог.

Згідно відповідей реєструючих органів, майно у боржника ОСОБА_1 відсутнє.

Згідно відповіді МВС України, відсутні дані щодо транспортних засобів, зареєстрованих за боржником ОСОБА_1 .

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України, Боржник ОСОБА_1 отримує доходи від податкового агента та є самозайнятою особою; за боржником числиться рахунок в АТ КБ «Приватбанк».

Згідно відповіді Служби з питань праці Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, за ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано рухомого майна, що підлягає реєстрації або взяттю на облік відповідно до наданих повноважень.

Згідно відповіді Мостиського Відділу ДРАЦС у Яворівському районі Львівської області ЗМУМІО (м. Львів) встановлено, що відсутні актові записи про зміну імені боржником ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Львівського обласного центру зайнятості, боржник ОСОБА_1 не перебуває на обліку у Львівській обласній службі зайнятості як безробітний.

Згідно відповіді ГУ ДМС України у Львівській області від 21.12.2022р. встановлено, що боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 19.04.2021р. органом 4627 та серії НОМЕР_2 , виданий 01.09.2022р. органом 4627.

Згідно відповідей Державної прикордонної служби України, відсутні дані щодо перетину боржником ОСОБА_1 державного кордону у період з 22.09.2022р. по 09.02.2023р.

У період з 27.06.2018р. по 31.12.2022р. боржник ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА як одержувач компенсації, що надає соціальні послуги, за висновком лікарської комісії медичного закладу особі, яка потребує постійного стороннього догляду.

Згідно відомостей ДРФО - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік, боржник ОСОБА_1 в період з січня по вересень 2022 року отримував дохід у вигляді соціальної допомоги по догляду за престарілою особою у розмірі 260 грн. на місяць.

У вересні 2022р. боржник ОСОБА_1 отримав дохід від ТОВ «Імпорт Партнер» на загальну суму 28 000 грн.

З часу відкриття виконавчого провадження до 07.02.2023 року на рахунок ДВС на виконання боржником ОСОБА_1 судового рішення постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 05.08.2022 року у справі №760/1341/22 (провадження №3/760/2476/22), окрім списаних з рахунків боржника ОСОБА_1 коштів в сумах 4177,81 грн., 471,86 грн. та 69 грн., від боржника надійшов ще один платіж на погашення штрафу в розмірі 1000 грн.

IV. Застосоване законодавство та висновки суду.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За нормою пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися лише у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Роз`ясненнями Верховного Суду України від 01.02.2013р., викладеними у постанові «Судова практика вирішення питань про тимчасове обмеження права виїзду за кордон» зазначено, що Законом передбачено санкцію у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язання, а за ухилення від їх виконання.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положення ч. 3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту ухилення останнього від виконання зобов`язань за судовим рішенням.

Таким чином, під час розгляду подання необхідно переконатися: чи має місце ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду; причини непогашення боргу в добровільному порядку після вжитих заходів виконавчою службою; чи дійсно боржник має реальну можливість виконати відповідні зобов`язання.

Наявність лише статусу боржника не є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Надаючи оцінку наданим державним виконавцем доказам, суд вважає, що виконавцем не надано належних доказів вручення боржнику ОСОБА_1 постанов, винесених нею в ході зазначеного вище виконавчого провадження, всіх викликів державного виконавця, скерованих на адресу боржника, зокрема тих, що мали місце після 05.10.2022р., а також інших документів, пов`язаних з примусовим виконанням вказаного виконавчого документа. В матеріалах справи наявний лише доказ про скерування виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 поштового відправлення у вересні 2022р., після чого такий 05.10.2022р. з`явився до державного виконавця Кузьм`як І.О., надавши їй відповідні письмові пояснення.

Матеріали справи свідчать, що державний виконавець Кузьм`як І.О. вживала передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на фактичне примусове виконання судового рішення.

Однак, сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню державним чи приватним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника.

У матеріалах справи відсутні належні докази, які б стверджували факт вчинення боржником ОСОБА_1 саме свідомих діянь, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Відсутність майна у боржника, а також інших доходів, на які може бути звернуто стягнення, не є свідченням його ухилення від виконання обов`язку за виконавчим документом.

Доказів наявності у боржника ОСОБА_1 можливості виконати рішення суду самостійно в повному обсязі, а також доказів невиконання ним будь-яких процесуальних обов`язків чи вчинення будь-яких протиправних дій в межах зазначеного виконавчого провадження, які б перешкоджали виконанню судового рішення чи створювали б перешкоди в його виконанні, що мали місце до скерування на адресу суду даного подання, - державний виконавець Кузьм`як І.О. не надала.

Отже, зі змісту вказаного подання державного виконавця та доданих до нього матеріалів не вбачається факту вчинення свідомих діянь боржника ОСОБА_1 , спрямованих саме на невиконання зобов`язань за вказаним виконавчими документом, що унеможливлює задоволення подання про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відтак, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час розгляду подання в силу вимог частини першої статті 81 ЦПК України не довела обставин, наведених у поданні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

Як передбачено статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території (частина перша). Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною волею (частина друга).

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільств (частина четверта).

При цьому, у Європейського суду з прав людини склалася з цього питання стала практика.

Так, у справі «Рінер проти Болгарії» Європейський суд з прав людини відмітив, що дотримуючись принципу пропорційності, заборона на виїзд з країни на підставі несплати податків може бути виправдана, якщо служить метою стягнення заборгованості. Таким чином, таке обмеження не може бути перетворено у вид покарання відносно неможливості сплати.

Хоча вказане рішення стосується обмеження виїзду, пов`язаного із несплатою податків, принцип пропорційності та неможливості використання тимчасового обмеження виїзду за кордон як покарання можна застосувати і до відносин, пов`язаних із виконанням рішень у цивільних справах.

Відповідна позиція простежується і у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05), де Європейський суд з прав людини звернув увагу на необґрунтованість обмеження права заявника залишити країну, оскільки причиною було зазначено лише факт несплати боргу, без пояснення, як заборона сприятиме швидкому його погашенню, з урахуванням індивідуальних особливостей заявника.

Відповідно до ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стецов проти України» від 11 травня 2021 року Європейський суд вважає, що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити та значною мірою така оцінка суб`єктивна; по-друге, це не може бути єдиною підставою для обмеження, яке є предметом спору, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. Відповідна служба має бути спроможна пояснити, яким чином заборона на поїздки може сприяти стягненню заборгованості з урахуванням конкретного випадку заявника та інших обставин справи.

Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 введено воєнний стан.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи наведену практику Європейського суду, а також положення Конституції України, які визначають життя та здоров`я людини найвищою цінністю, суд приходить до висновку про неможливість обмеження свободи пересування боржника у воєнний час з метою забезпечення його безпеки та вважає, що виїзд за межі України в умовах воєнного стану може бути необхідним з метою евакуації та спрямованим на збереження життя і здоров`я боржника.

За наведених вище обставин, суд приходить до переконання, що у задоволенні подання державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 слід відмовити з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись ст.ст.258-261,441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як Іванни Олегівни, погодженого з в.о. начальника Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Буриш Л.А. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20.02.2023р.

Суддя Ю.В. Кічак