ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5325/21 Головуючий суддя І інстанції Марченко В. В.
Провадження № 22-ц/818/301/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мороз Галина Іванівна про визнання договору дарування удаваним, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, та

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив суд:

- визнати 50/100 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.07.2009 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 17 лютого 2016 року до 30 вересня 2019 року;

- визнати договір дарування 37/100 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , укладеного 07 червня 2016 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , удаваним і таким, що приховує інший правочин - договір купівлі-продажу, який насправді вчинили сторони;

- визнати 37/100 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано 50/100 часток у праві власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.07.2009 року (реєстраційний номер: 27784229) спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 25.11.2022 ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нове рішення, яким його позивні вимоги задовольнити повністю.

На адресу Харківського апеляційного суду 31.01.2023 від ОСОБА_1 також надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачці ОСОБА_2 здавати в оренду або передавати у користування будь-яким способом 37/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній часткові власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , однак виділу цього майна в натурі чи його поділу між співвласниками не відбувалося, а тому відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України кожен з них своє право спільної часткової власності має здійснювати за згодою між собою.

Заявник стало відомо про розміщення відповідачкою ОСОБА_2 у мережі Інтернет оголошення про передачу в оренду спірної 37/100 частини у праві спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, до цієї частини домоволодіння приходять треті особи з метою укладення договору оренди житла, що відбувається без згоди співвласників, що є протиправним.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 04 серпня 2021 року по цій справі було вжито заходів забезпечення позову та заборонено відповідачці ОСОБА_2 здійснювати відчуження будь-яким способом спірні 37/100 часток у праві власності у вищевказаному житловому будинку.

Однак ці заходи забезпечення позову є недостатніми, оскільки є загроза укладення договору оренди на спірну частку у праві спільної власності без згоди співвласників, що порушує права позивача у разі задоволення судом апеляційної інстанції скарги та вищевказаних позовних вимог повністю, оскільки відповідно до статті 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Суд встановив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування удаваним, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю.

Зазначені вимоги за своїм характером є немайновими і тому на виконання вірогідного рішення по суті позову не впливають ризики від можливої передачі спірної 37/100 частки у оренду (найм). Такі ризики перебувають поза межами предмету розглянутого судом першої інстанції позову.

Тому з урахуванням визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного розгляду справи заявлена вимога про забезпечення позову є неспівмірною із розглянутими судом вимогами та безпідставною.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 157, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання, і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований