Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7486/21 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/7486/21 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Олянюка Віталія Леонідовича, до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 16 вересня 2021 року , близько 10 години, його батько ОСОБА_2 , здійснюючи переїзд на скутері по службовому переходу через головні колії, по ходу руху автомотриси « АДМ-726», на 28 км пк 4+20 м, загинув внаслідок зіткнення скутера та автомотриси.

16 вересня 2021 року за фактом настання цієї події відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000562 та розпочато досудове розслідування.

29 жовтня 2021 року постановою слідчого Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області закрито кримінальне провадження.

Позивач вказує, що смерть батька є незворотною втратою, яка спричинила сильні душевні та моральні страждання, які продовжуються до теперішнього часу.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з відповідача на користь держави 1000 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ « Українська залізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи. Так, судом не взято до уваги факт порушення відповідачем Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, Правил поведінки громадян на залізничному транспорті та Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 свідомо допускав настання шкідливого результату своїх дій, але безпідставно розраховував, що такий результат не настане. У поведінці потерпілого вбачається непрямий умисел, що виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності відповідача.

В судовому засіданні представники АТ « Українська залізниця» підтримали апеляційну скаргу та звернули увагу на ту обставину, що потерпілий керував скутером. Вказаний транспортний засіб також є джерелом підвищеної небезпеки, отже у даному випадку суд повинен був застосувати положення статті 1188 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 вересня 2021 року, близько 10 години, водій скутера Honda Lead 48, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який є батьком позивача, здійснюючи переїзд по службовому переходу через головні колії, по ходу руху автомотриси АДМ-726 під керуванням машиніста ОСОБА_3 , по перегону Бердичів-Михайленки, на 28 км пк.4+20 м, проявив безпечність та неуважність, внаслідок чого було допущено зіткнення автомотриси зі скутером і водій скутера ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

Цього ж дня відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000562 за частиною 3 статті 276 КК України.

Постановою слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області від 29 жовтня 2021 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України.

У постанові вказано, що смертельне травмування ОСОБА_2 настало внаслідок недотримання ним вимог пунктів 2.2, 2.3, 2.4,2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та пункту 20.1 Правил дорожнього руху України.

Судом також встановлено, що автомотриса АДМ-726, 1987 року випуску, перебуває на балансі виробничого підрозділу Козятинська дистанція електропостачання регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела ( водій, машиніст, оператор та ін.).

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових ( службових) обов`язків.

Аналіз глави 82 ЦК України свідчить, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Тобто, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки при виконанні особою трудових обов`язків, відшкодовується власником ( володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що автомотриса АДМ-726, яка є джерелом підвищеної небезпеки, перебуває на балансі виробничого підрозділу відповідача. Під час вказаного нещасного випадку автомотрисою керував машиніст ОСОБА_3 , який перебуває у трудових правовідносинах з АТ " Укрзалізниця".

Отже, АТ « Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події ( пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату ( наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом ( частина 2 статті 1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватися з урахуванням фактичних обставин справи ( характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Належним чином дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач має нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини.

Відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

У свою чергу, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд взяв до уваги ту обставину, що факт смертельного травмування батька позивача стався внаслідок грубої необережності потерпілого, а саме порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, а також пункту 20.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 січня 2001 року.

Врахувавши вищезазначені обставини, суд застосував положення частини 2 статті 1193 ЦК України та обгрунтовано визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При вирішенні даного спору суд врахував вищезазначені положення цивільного законодавства й, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яку слід відшкодувати на користь позивача.

Посилання представників відповідача на ту обставину, що суд не застосував положення статті 1188 ЦК України, є безпідставним, адже даною нормою врегульоване питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, залежно від наявності вини учасників ДТП. Однак, спірні правовідносини виникли внаслідок смерті потерпілого, яка настала в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, й відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від вини.

Таким чином, суд встановив дійсні обставини справи на підставі наявних доказів та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду, який вірно застосував вимоги матеріального права та дотримався положень цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 жовтня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: