Провадження № 2/522/2606/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Лукашкіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.10.2021 року звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем 29.04.2021 року був звільнений на підставі відповідно до наказу Фонду державного майна України № 745. В день звільнення розрахунок проведено не було. До теперішнього часу заборгованість із заробітної плати не виплачена. Просив стягнути з Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 21 147,95 грн. за вирахуванням фактично виплачених сум; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за весь період розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою суду від 01.11.2021 р. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження.

Відповідач - ДП «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» - у строк, встановлений судом, було надано відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений 29.04.2021 року.

Згідно розрахунку заробітної плати, ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 21 147,95 грн.

Доказів на підтвердження заборгованості по заробітній платі, а так само на підтвердження місячної суми стягнення, що підлягає негайному виконанню, суду не надано.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати, надані позивачем, таким чином, заборгованість по заробітній платі складається (без утримання податків й інших обов`язкових платежів): 21 147,95 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Позивачем не було надано до суду доказів його знаходження на день звільнення на підприємстві або щодо дати його звернення на адресу Відповідача щодо виплати йому заробітної плати. Посилання ж Позивача щодо того, що ним було надіслано а Відповідачем не було отримано його заяву про надання відомостей про суму нарахованої заробітної плати та середнього заробітку, в результаті чого Позивачем не надано відповідні документи до суду, також не заслуговують на увагу враховуючи нижченаведене.

Також, з огляду на докази надсилання вказаної заяви Відповідачу вбачається, що зазначеній заяві Позивачем було зазначено неправдиві дані в графі адресат, а саме було зазначено індекс відділення пошти 65007, які за відомостями офіційного інтернет порталу Укрпошти https://index.ukrposhta.ua адресу АДРЕСА_1 не обслуговує. А відповідно до відомостей щодо юридичної особи Відповідача, які в свою чергу можна перевірити за допомогою безкоштовного сервісу https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/ вбачається, що Відповідач обслуговується у поштовому відділенні за індексом 65028. Крім того у графі контактна особа адресата відповідачем навмисно зазначено його особистий телефон а не телефон Відповідача, який знову ж таки відображений у відомостях щодо юридичної особи.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати у загальному розмірі 21 147,95 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10,12,13,81,131,263-265,280,282,284-285 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , до Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 21 147,95 гривень.

В задоволені решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення було складено та підписано 21.02.2023 року.

Суддя

16.02.2023