Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2484/20
Провадження №: 2/332/7/23
УХВАЛА
20 лютого 2023 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування,-
Ухвалою суду від 02.10.2020р. відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування.
Разом з позовом до суду надійшла заява позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову. В заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 з метою унеможливлення виконання судового рішення має намір відчужити спірне майно 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , наразі отримано завдаток. На підтвердження цього до заяви додана об`ява з сайту «dom.ria.ua».
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2020р. року по цій цивільній справ, було забезпечено позов, а саме суд ухвалив:
В забезпечення позову до моменту набрання чинності рішення по цій справі накласти арешт на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 08.08.2021р. провадження по цій справі зупинено до набрання законної сили судового рішення по заяві ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06.05.2003р. по цивільній справі № 2-998/2003 (провадження № 8/332/1/21).
Ухвалою суду від 20.02.2023р. провадження по справі відновлено, оскільки наразі вказана справа розглянута, судове рішення набуло чинності.
Відповідач ОСОБА_5 подав суду заяву про відновлення провадження по справі, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову з тих мотивів, що наразі заходи забезпечення є недоцільними, також просив справу розглянути без нього.
В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток, але їх неявка не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з відсутністю учасників процесу фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що клопотаннявідповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Відповідно до частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Тобто, у разі відсутності потреби в забезпеченні позову з тих чи інших причин або змінились обставини, що зумовили його застосування, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який їх вжив.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2020р. року по цій цивільній справ, було забезпечено позов, а саме суд ухвалив:
В забезпечення позову до моменту набрання чинності рішення по цій справі накласти арешт на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 .
Зазначена ухвала від 02.10.20р. була прийнята судом за таких мотивів та обґрунтувань.
«Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
З позовних матеріалів вбачається, що предметом позову є будинок АДРЕСА_1 .
На теперішній час позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 з метою унеможливлення виконання судового рішення має намір відчужити спірне майно 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , наразі отримано завдаток. На підтвердження цього до заяви додана об`ява з сайту «dom.ria.ua».
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується може бути забезпечено накладенням арешту, тощо. Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.
Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції. Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Також, відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).
Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.
Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, є видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого слід дійти висновку за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, в зв`язку з чим накласти арешт на спірне нерухоме майно, оскільки зазначене майно є предметом спору за позовом, а також є велика вірогідністю того, що в разі не вжиття даних заходів відповідачем по справі можуть бути вжиті заходи щодо відчуження майна.
Також слід зазначити, що накладення арешту на майнові права відповідача, є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду та унеможливить їй здійснити дії щодо відчуження вище зазначеного майна, та інші протиправні дії, які надалі можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору про визнання права власності та витребування майна із чужого володіння, крім того заходи забезпечення позову вживаються судом в межах позовних вимог заявлених позивачем, отже накладення арешту на вищезазначене майно є відповідним та співмірним заходом для забезпечення даного позову.
З урахуванням вище викладеного слід дійти висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач матимуть можливість здійснити відчуження майна, що є предметом даного спору на користь інших осіб чи вчинити будь-які інші дії щодо зазначеного майна, тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, так як у сторони спору (відповідача) до його вирішення наявна можливість розпорядитися об`єктом прав, що їй належать, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, в зв`язку з чим не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і з`ясування обставин та ін., всі ці обставини є предметом спору по справі між сторонами, по суті позовних вимог своїх пояснень сторони ще не давали, матеріали справи ще не досліджувалися по суті, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.».
На сьогоднішній день суду не надані докази того, що перестали існувати обставини, які були підставами для забезпечення позову.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотаннявідповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на його необґрунтованість, оскільки наразі необхідність в арешті майна не відпала.
Керуючись ст.158 ЦПК України, суд, -
В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.
Копію ухвали направити всім учасникам по справі.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В. Сінєльнік