ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2219/23 Справа № 629/6501/21 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є небанківською фінансовою установою, внесене до Державного реєстру фінансових установ, як фінансова компанія, Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №426 від 28 лютого 2021 року Товариством отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК №870 від 28 лютого 2017 року, за яким отримана ліцензія на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №756 від 28 березня 2017 року. 30 жовтня 2019 року між учасниками даної справи був укладений договір №1443304 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту через Інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства, доступ до якої забезпечується через його веб-сайт або мобільний додаток, відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти в сумі 4 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат, взяла зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Грошові кошти були перераховані 30 жовтня 2019 року на банківський рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «ПриватБанк», вказаний нею особисто в заяві на отримання кредиту. Кредитний договір був укладений в електронній формі. 28 листопада 2019 року через особистий кабінет клієнтом було ініційовано продовження строку користування кредитом до 28 грудня 2019 року шляхом вибору в Особистому кабінету опції «Продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіші та з одночасним ініціюванням платежу на користь ТОВ у розмірі 648,00 грн., нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.

28 грудня 2019 року через особистий кабінет клієнтом особисто було ініційовано продовження строку користування кредитом до 27 січня 2020 року шляхом вибору в Особистому кабінету опції «Продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіші та з одночасним ініціюванням платежу на користь Товариства у розмірі 2088,00 грн., нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою строків користування кредитними коштами з 30 січня 2020 року по 25 квітня 2020 року було здійснено нарахування процентів згідно умов договору. Позивач вказує, що перед укладанням кредитного договору Товариством шляхом розміщення на офіційному веб-сайті надано клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. Саме на першій сторінці веб-сайту міститься інформація про: акційну/знижену процентну ставку, стандартну процентну ставку, про максимальний строк кредиту, що становить не більше 30 днів, про максимальну суму кредиту, умови пролонгації, способи отримання кредиту тощо. Окрім того, на першій сторінці веб-сайту міститься посилання на вкладку «Обов`язкова інформація для клієнта», де також міститься інформація про всі істотні умови кредитного договору. Невід`ємною частиною кредитного договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і умовах фінансового кредиту Товарситва з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», які розміщені на сайті www.creditplus.ua, та які діяли на момент укладення кредитного договору, та, підписуючи кредитний договір, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Станом на 17 листопада 2021 року заборгованість відповідачки складає 12 424 грн. 00 коп., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 8 424,000 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не підтверджують обставини видачі позики на умовах фінансового кредиту та його розміру, а також заборгованість.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що клієнт заповнивши анкету на сайті Товариства, підписала договір та прийняла його умови шляхом електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилається смс-повідомленням. Крім того, апелянт зазначає, що оскільки Товариство не являється банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів та формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ Про електронну комерцію моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 30 жовтня 2019 року, станом на 17 листопада 2021 року заборгованість відповідачки складає 12 424 грн., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 8 424,000 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

При цьому, надані позивачем докази не підтверджують обставини видачі позики на умовах фінансового кредиту та його розміру, а також зазначену заборгованість.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки жоден із наданих позивачем документів не містить підтвердження факту надання відповідачці 30 жовтня 2019 року кредитних коштів.

Доводи апелянта в скарзі про те, що клієнт заповнивши анкету на сайті Товариства, підписала договір та прийняла його умови шляхом електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилається смс-повідомленням, а також те, що оскільки Товариство не являється банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів та формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 1-3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

Посилання Товариства в своїй апеляційній скарзі на наявність розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавався кредит, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору.

Крім того, колегія суддів не може задовольнити клопотання апелянта про витребування від АТ КБ ПриватБанк доказів, з огляду на наступне.

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Товариством в апеляційній скарзі не наведено жодних поважних причин неподання відповідної довідки про зарахування 30 жовтня 2019 року коштів на рахунок відповідачки, відкритий в АТ «ПриватБанк», до суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про її витребування.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко