Номер провадження: 22-ц/813/798/23
Справа № 493/725/20
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за генеральною угодою № б/н від 07.10.2014 року у розмірі 13 686,78 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2014 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 29 273,99 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на дату його смерті утворилася заборгованість у розмірі 13 686,78 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 465,52 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 221,26 грн. 26.05.2016 року банком направлено претензію кредитора до Кодимської районної державної нотаріальної контори, та відповідно відповіді нотаріуса спадкоємці ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від неї не звертались. Разом з тим, позивачем встановлено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України є ОСОБА_1 , у зв`язку з чим звернувся до нього з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, 30.06.2020 року (а.с.82) засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після смерті ОСОБА_2 , він та ОСОБА_3 прийняли спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, як особи, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 09.01.2016 року він особисто повідомив позивача про смерть ОСОБА_2 , звернувшись із свідоцтвом про смерть до відділення АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на ч.3 ст.1281 ЦК України, де зазначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, відповідач вказував, що 05.07.2016 року позивачем була отримана відповідь від нотаріуса, в якій останній повідомив, що ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не звертались. Таким чином, позивач повинен був у розумні строки встановити, хто із спадкоємців є правонаступниками спадкодавця і звернутися до них у визначені законом строки. Однак, позивач надіслав спадкоємцеві ОСОБА_1 претензію кредитора аж у липні 2019 року, тобто більше ніж через три роки з моменту вступу ОСОБА_1 у спадщину, хоча про смерть позичальника кредитодавцеві, як він про це зазначає, було відомо ще 12.01.2016 року, а про відсутність у нотаріуса заяв про прийняття спадщини 05.07.2016 року. За таких обставин, оскільки кредитор спадкодавця не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, він на підставі ч.4 ст.1281 ЦК України позбавляється права вимоги. До того ж, позивачем також пропущений і загальний строк позовної давності, оскільки він звернувся з позовом до суду у квітні 2020 року.

Позивач 22.07.2020 року надав відповідь на відзив відповідача та вказав, що оскільки позивачем претензію кредитора направлено нотаріусу 26.05.2016 року, то за таких обставин строк, встановлений ст.1281 ЦК України позивачем не пропущений. Крім того, строк дії кредитної карти встановлений до останнього дня червня 2018 року, а позивач звернувся з позовом до спадкоємця 14.05.2020 року, тобто в межах трьохрічного загального строку позовної давності.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.10.2014 року у розмірі 13 465,52 грн., в іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строк дії карти встановлений до останнього дня червня 2018 року, а позивач звернувся з позовом 22.02.2020 року, то строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, ним не пропущений. Разом з тим, оскільки спадкодавець має заборгованість за тілом кредиту, то ці кошти підлягають поверненню спадкоємцем кредиторові боржника. Що стосується процентів, то суд зазначив, що оскільки процентна ставка в генеральній угоді від 07.10.2014 року не зазначена, а Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг позичальником не підписувався, то підстав для стягнення договірних процентів не має, а вимог про стягнення відсотків у порядку ст..625, 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спадкоємцями позичальника є він ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які прийняли спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, як особи, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Апелянт зазначав, що кредитором спадкодавця пропущено строки, встановлені ст..1281 ЦК України на пред`явлення вимог до спадкоємців. Крім того, позивачем пропущено і загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо строків звернення кредитора з вимогами до спадкодкоємців боржника та набув хибного висновку про задоволення позову.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 24.01.2023 року на 15.00 годину, сторони до суду не з`явились, причини неявки не повідомили, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались, до призначеної судом відеоконференції не долучались.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, балансу сторін у якнайшвидшому розгляді справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін.

Фактично рішення суду оскаржено ОСОБА_1 в частині задоволених вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 465,52 грн. В іншій частині (про відмову у вимогах про стягнення процентів 221 грн. 26 коп.) рішення суду не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Матеріалами справи встановлено, що 07.10.2014 року ОСОБА_2 з ПАО КБ «ПриватБанк» було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. За умовами цієї угоди сторони домовились зменшити розмір заборгованості по Договору № 1, яка виникла з дати надання позичальнику кредиту, на суму пені у розмірі 2 602,4 грн. та на суму штрафу у розмірі 913,5 грн. Заборгованість по Договору № 1 з дати підписання цієї Генеральної угоди складає 31 486,99 грн. Дата кінцевого погашення заборгованості по Договору 1 31.10.2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань по Договору, позичальник зобов`язується в день підписання цієї угоди мати залишок на будь-якому відкритому в Банку рахунку в розмірі 2 213 грн.

За п.2 Приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, а саме п.2.1 Банк надає позичальнику терміновий кредит у розмірі 29273,99 грн. на строк 24 місяці, з 07.10.2014 року по 31.10.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 29 273,99 грн., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця в сумі 1 464,87 грн., що йде на погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших сум згідно з Умовами і правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2016 року.

У разі порушення позичальником Умов і правил цієї угоди, останній сплачує банку штраф у розмірі 3 515,9 грн. відповідно до п.2.2 цієї угоди.

Відповідно п.2.3 Генеральної угоди, Банк видає позичальнику платіжну картку відповідно п.2.1 цієї угоди.

Відповідно п.2.5 цієї угоди, позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів та винагороду відповідно цієї угоди.

Відповідно п.2.10 угоди, боржник доручає банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 2 213 грн. на будь-який відкритий в Банку рахунок.

Відповідно до довідок АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 згідно укладеної генеральної угоди від 07.10.2014 року отримав картку № НОМЕР_1 , зі строком дії до останнього дня червня 2018 року (а.с.90, 145).

Відповідно виписки Банку, ОСОБА_2 на вищевказану кредитну картку був встановлений кредитний ліміт у розмірі 29 273,99 грн. (а.с.144 зворотня сторона).

Відповідно цієї ж виписки, ОСОБА_2 користувався грішми банку, знімав та поповнював карту (а.с.144).

Вказане свідчить про те, що між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» склалися правовідносини, що витікають з кредитних договорів, зокрема з генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_2 (а.с.33).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 кредитних зобов`язань, у нього станом на день смерті утворилася заборгованість, яка складається з тіла кредиту у розмірі 13 465,52 грн. та процентів у розмірі 311,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.06).

Сума процентів в апеляційному порядку не оскаржується, а тому їй правова оцінка апеляційним судом не надається.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Матеріалами справи встановлено, що про смерть ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» дізналося 12.01.2016 року, що підтверджується знімком з екрану банківського комплексу Єдина клієнтська База (а.с.92), та про що наголошує сам позивач у відповіді на відзив відповідача (а.с.86 зворотня сторона).

26.05.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» направило до Кодимської державної нотаріальної контори претензію кредитора за вих. від 20.05.2016 року у порядку ст. 1281 ЦК України (а.с.34-36).

За вих. №445/01-16 від 04.06.2016 року Кодимською державною нотаріальною конторою було повідомлено АТ КБ «ПриватБанк», що спадкоємці померлого ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини не зверталися (а.с.37).

Вказаного листа, як зазначає АТ КБ «ПриватБанк», він отримав 05.07.2016 року.

Однак, з позовом до суду до спадкоємця боржника ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 14 травня 2020 року (а.с.52), тобто поза межами 3-річного строку позовної давності передбаченого ст. 257 ЦК України.

В якості обґрунтування своєї позиції щодо дотримання строку позовної давності при поданні позову до суду у травні 2020 року, банк посилається на строк дії виданої за життя ОСОБА_2 кредитної карти, до останнього дня червня 2018 року. Тому строк позовної давності на думку представника позивача має обчислюватися з 01.07.2018 року.

Колегія суддів з такою думкою позивача не погоджується і вважає, що зі смертю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до спливу строку дії кредитної карти 30.06.2018 року, кредитор мав звернутися з претензією до спадкоємців боржника на протязі 6-ти місяців з дати коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини і у разі дотримання цього строку, після спливу строку на прийняття спадщини подати протягом строку позовної давності (3 роки) позов до суду до спадкоємців боржника. У разі пропуску строку позовної давності обґрунтувати його поважність (наявність об`єктивних перешкод, зловживання спадкоємців тощо).

Банк не заперечує, що дізнався про смерть боржника вже на 4 день з дати відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 і у строк передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України звернувся з вимогою до нотаріуса до спадкоємців боржника. Отримавши 05.07.2016 року відповідь нотаріуса про заведення спадкової справи за зверненням кредитора та про відсутність заяв про прийняття спадщини від спадкоємців боржника, Банк звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , що прийняв спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 лише 14.05.2020 року, тобто через 3 роки та 10 місяців з початку обчислення позовної давності, вказуючи, що позовна давність має починати обчислюватися зі спливом строку дії карти з 01.07.2018 року.

Між тим у відповідності до ч.ч. 3-6 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. У разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження. Якщо ухвала про забезпечення доказів на момент її скасування була виконана повністю або частково - отримані судом докази (показання свідків, висновки експертів тощо) не можуть бути використані в іншій справі.

АТ «Приватбанк» у позові не зазначено яким саме чином і коли саме позивач визначив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті боржника ОСОБА_2 і які обставини перешкоджали отримати докази про осіб зареєстрованих за місцем проживання спадкодавця на час відкриття спадщини та таким чином визначитися з особою відповідача (відповідачів) у передбачений законом строк і звернутися до суду в межах позовної давності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що АТ КБ «ПриватБанк» не було позбавлене з моменту отримання 05.07.2016 року відповіді від нотаріуса встановити у розумні строки спадкоємців боржника, розуміючи, що строки для прийняття спадщини закінчуються 08.07.2016 року і що спадкове майно може бути успадковане спадкоємцями боржника у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України без звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, з вимогою кредитодавця (лист-претензія), позивач звернувся до спадкоємця ОСОБА_1 лише 25.11.2019 року (а.с.39), тобто через 3 роки та 4 місяці після вступу останнього в спадщину.

Крім того, причин, які перешкоджали позивачу раніше 07.11.2019 року (дата реєстрації вихідного листа-претензії а.с.38) встановити спадкоємців боржника, позивач не вказує ні в позовній заяві, ні в відповіді на відзив відповідача, ні у відзиві на апеляційну скаргу.

Разом з тим матеріалами справи встановлено, що позичальник/спадкодавець ОСОБА_2 був зареєстрованим та проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 16.08.2019 року (а.с.41).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по частині майна у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, як особи, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно ч.1 ст.1270 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином спадкоємцями боржника ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частках.

Однак, позивачем заявлено вимоги про стягнення всієї суми заборгованості за зобов`язаннями спадкодавця за кредитним договором лише до одного із спадкоємців - ОСОБА_1 .

Оскільки за нормою ч.1 ст.1282 ЦК України за зобов`язаннями спадкодавця відповідає кожен із спадкоємців, який прийняв його спадщину, особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, то за зобов`язаннями ОСОБА_2 мають відповідати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частках.

Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Так як позивачем заявлено вимоги про стягнення всієї суми заборгованості лише з ОСОБА_1 , а за зобов`язаннями спадкодавця відповідальність несе кожен із спадкоємців особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, то вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 частини боргу, за який має відповідати зокрема ОСОБА_3 є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції, що строк, в межах якого кредитор спадкодавця може звернутися з вимогою до спадкоємців про стягнення заборгованості встановлюється загальними положеннями про позовну давність та обчислюється після закінчення строку дії кредитної картки, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Таким чином, строки визначені в ст. 1281 ЦК України є преклюзивними.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі № 522/407/15-ц.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (ч.4 ст.1281 ЦК України).

Як вже зазначалось кредитор звернувся з вимогою до нотаріуса до спадкоємців померлого боржника ОСОБА_1 у межах строків, визначених статтею 1281 ЦК України, але отримавши 05.07.2016 року відповідь нотаріуса про неподання заяв від спадкоємців про прийняття спадщини, не вжив у межах 3-х років після спливу 08.07.2016 року строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 належних і реальних заходів щодо забезпечення доказів про осіб, які були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця на день відкриття спадщини та звернення до цих осіб, які вважаються такими, що прийняли спадщину в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України.

Відтак, апеляційний суд вважає необґрунтованими заперечення позивача щодо своєчасного пред`явлення ним вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 , строк на пред`явлення якої він вважав має обчислюватися після закінчення строку дії карти у червні 2018 року і бути пред`явленою у строки, визначені в ст. 257 ЦК України і погоджується з аргументами апелянта щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо заборгованості, яка складає частину від заявленого Банком розміру заборгованості за тілом кредиту, який був задоволений судом в сумі 13 465,52 грн., тобто 6 732 грн. 76 коп.

Таким чином у зв`язку з обґрунтованістю вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 6 732 грн. 76 коп. (1/2 від 13 465,52) але пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

В решті заявлених до ОСОБА_1 вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, зокрема 6 732 грн. 76 коп., які перевищують пропорційність частини майна, отриманого відповідачем у спадщину, слід відмовити за необґрунтованістю по суті.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року скасувати та відмовити у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з підстав наведених в цій постанові.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахування того, що апеляційна скарга відповідача обґрунтована і рішення першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений останнім за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 102,02 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 102, 02 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 20.02.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова