Постанова

Іменем України

14 лютого 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2295/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК"

на рішення Іванківського районного суду Київської області

від 26 липня 2020 року

в складі судді Ткаченка Ю. В.

у цивільній справі №366/927/21 Іванківського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК"

про визнання недійсним договору позики

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК"(далі - ТОВ «КОШЕЛЬОК», Товариство) про визнання недійсним договору позики.

Позовна заява мотивована тим, що 27 січня 2021 року йому стало відомо, що між ТОВ "КОШЕЛЬОК" та ним укладено Договір (оферта) про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-210247 від 09.01.2021. За умовами цього договору ТОВ "КОШЕЛЬОК" ніби видало йому позику в сумі 2 000,00 грн на 14 днів.

Зазначив, що будь-яких кредитних договорів з відповідачем не укладав, але представники Товариства почали вимагати від нього повернути зазначені кошти та сплатити відсотки за користування коштами. Він звернувся до представників ТОВ "КОШЕЛЬОК" з вимогою надати документи, які б вказували на реальність укладення договору ним особисто. На його вимогу представники ТОВ "КОШЕЛЬОК" електронною поштою та за допомогою месенджера "Viber" надіслали йому оспорюваний договір з додатком до нього (без підписів), фотокартки з невідомою особою, який тримає в руці паспорт ОСОБА_1 та зазначали, що ця особа звернулася до Товариства із заявою про надання кредиту від імені ОСОБА_1 , а кошти в сумі 2 000,00 грн перерахували на картку, яка відкрита у АТ "ПРИВАТБАНК" на ім`я ОСОБА_2 . Після цього він звернувся до поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, за фактом чого внесено відповідні відомості до ЄДРДС та розпочато досудове розслідування.

Також зазначив, що з його боку не було вчинено будь-яких дій, направлених на укладення оспорюваного договору та на отримання коштів на умовах визначених цим договором, а про існування договору взагалі дізнався лише після повідомлення представників відповідача.

Наголосив на тому, що вказані в оспорюваному договорі електронна скринька та номер телефону йому не належать, а номер картки, на яку відповідно до відповіді ТОВ "КОШЕЛЬОК" було перераховано кошти в сумі 2 000,00 грн належать іншій особі ОСОБА_2 .

Вважав, що зазначені обставини свідчать про відсутність доказів, які підтверджують факт того, що сума позики або фінансового кредиту була зарахована на його поточний рахунок та що йому прямо або опосередковано було передано на виконання договору суму коштів у розмірі 2 000,00 грн.

За наведених обставин просив визнати недійсним Договір (оферта) про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-210247 від 09.01.2021, укладений між ТОВ "КОШЕЛЬОК" та ОСОБА_1 .

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що оспорюваний договір укладено між сторонами у формі електронного документу, що не суперечить вимогам діючого законодавства. Даний договір укладено за допомогою одноразового ідентифікатора, який згенеровано електронною системою ТОВ "КОШЕЛЬОК" та був надісланий на фінансовий номер позивача - +380 (63) 795-76-07 СМС-повідомленням. Після введення електронного підпису одноразовим ідентифікатором на вказану позивачем електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 було відправлено оспорюваний Договір від 09.01.2021. Умовами Договору визначено, що позика надавалася, згідно заяви ОСОБА_1 , відповідним безготівковим перерахуванням кредитних коштів в розмірі 2 000,00 грн на банківську картку в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що підтверджується платіжним дорученням №21745 від 09.01.2021 та проведенням транзакції через систему ТОВ "Онлайн Платежі". Використання отриманого коду, а також надання позивачем своїх анкетних даних і банківських реквізитів для перерахування коштів свідчить про згоду з умовами кредитування, а тому договір вважається укладеним.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач на свій номер телефону не отримував від ТОВ "КОШЕЛЬОК" смс-повідомлень, а номер картки на яку зараховано кошти позивачу не належить.

Вказував, що в Договорі від 09.01.2021 зазначається номер мобільного телефону позичальника НОМЕР_1 і за умовами договору всі комунікації з позичальником Товариство зобов`язується здійснювати саме за цим номером телефону.

Звернув увагу, що службовий номер телефону, який зазначається позивачем, є лише службовим і не зобов`язує його мати лише один номер телефону. Цей службовий номер телефону не був вказаний позичальником у договорі, а відтак Товариство і не могло направляти повідомлення на даний службовий номер телефону. При цьому, за законодавством України не встановлено обмежень щодо кількості мобільних номерів, якими може користуватися один споживач.

Також вказував, що не можна стверджувати про те, що позивач під час оформлення договору був за місцем розташування його службового мобільного телефону, адже цілком можливо, що позивач міг бути за місцем розташування свого мобільного телефону.

На думку скаржника, за таких обставин суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги те, що службовий номер телефону позивача є його єдиним власним номером телефону та вважати місце перебування позивача за його службовим номером телефону. А позивачем не доведено факту, що він ніколи не користувався номером телефону: НОМЕР_1 .

Щодо аргументів суду про номер картки, на яку зараховано кошти за умовами договору, відповідач зазначив, що за умовами п. 2.4. Договору від 09.01.2021, кредит надається позичальнику, згідно його заяви, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві. А відтак на виконання умов договору Товариство перерахувало кошти в сумі 2 000,00 грн на рахунок, що був вказаний позивачем.

Суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів того, що саме ОСОБА_1 було застосовано будь-яким способом ідентифікатор, оскільки не врахував, що на офіційному сайті ТОВ "КОШЕЛЬОК" в мережі Інтернет розміщено Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "КОШЕЛЬОК", які є публічною пропозицією на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ним. Позичальник відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладення договору про надання кредиту і настання юридичних прав та обов`язків, заповнивши заяву на сайті ТОВ "КОШЕЛЬОК" добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, зазначив інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит.

Також судом першої інстанції не враховано, що оспорюваний Договір укладено за допомогою одноразового ідентифікатора, який згенерований електронною системою ТОВ "КОШЕЛЬОК" та був надісланий на номер позичальника НОМЕР_1 за допомогою смс-повідомлення. Використання позичальником отриманого коду та надання ним своїх анкетних даних і банківських реквізитів для перерахування коштів свідчить про згоду з умовами кредитування, а тому договір вважається укладеним.

Вважав, що відкриття кримінального провадження свідчить лише про початок розслідування, але не підтверджує той факт, що договір не укладався позивачем.

Крім того, відповідач не погодився з рішенням суду і в частині покладення на відповідача витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Зокрема, зазначив, що Товариство категорично не погоджується із сумою витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, оскільки такі витрати є неспівмірними із складністю справи та є значно завищеними.

За наведених обставин просив скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 26.07.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та свого представника не направив. Від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно письмової копії Договору від 09 січня 2021 року між ТОВ "КОШЕЛЬОК" та ОСОБА_1 укладено Договір №-210247 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Договір), за умовами якого Товариство зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у сумі 2 000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором.

Згідно Графіку розрахунків, який є Додатком №1 до Договору від 09.01.2021, сукупна вартість кредиту становить 2 000,00 грн. В Графіку також вказано, що плата за користування кредитом (проценти) становить 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 0,00 гривень (а. с. 11).

З платіжного доручення №21745 від 09 січня 2021 року вбачається, що 09.01.2021 ТОВ "КОШЕЛЬОК" на картковий рахунок № НОМЕР_2 перерахувало грошові кошти на загальну суму 2 000,00 грн, відповідно до Договору №-210247 від 09.01.2021 (а. с. 48).

Відповідно до повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Платежі Онлайн" (далі - ТОВ "Платежі Онлайн") 09 січня 2021 через платіжну систему ТОВ "Платежі Онлайн" було проведено успішне зарахування 2 000,00 грн на карту № НОМЕР_2 (а. с. 49).

Судом першої інстанції також встановлено, що в оспорюваному Договорі зазначено номер мобільного телефону позичальника - НОМЕР_1 , а згідно відповіді ТОВ «РОШЕН-СТОЛИЦЯ» №281 від 24.05.2021 за позивачем закріплений службовий номер телефону НОМЕР_3 з 01.01.2018 (а. с. 70).

На запит суду ПрАТ «Київстар» надано інформацію про місцезнаходження (регіон України - область, район, населений пункт) та роздруківку із смс-повідомлень абонента НОМЕР_3 у період з 07 по 10 січня 2021 року, а також аналогічну інформацію було витребувано у ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» щодо абонента НОМЕР_1 (а. с. 66-67).

Згідно інформації, наданої ПрАТ «Київстар» та відомостей щодо смс-повідомлень абонента НОМЕР_3 , 09 січня 2021 року зафіксовано отримання абонентом лише одне смс-повідомленя від контакту «Oschadbank» та розташування базової станції, яка забезпечувала зв`язок указаного абонента за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 97-100).

Згідно відповіді ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» щодо смс-повідомлень абонента НОМЕР_1 , 09 січня 2021 року зафіксовано отримання даним абонентом декілька смс-повідомлень від контакту «Koshelok» та розташування базових станцій, які забезпечували зв`язок зазначеного абонента знаходилися за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (а. с. 92-93).

За заявою ОСОБА_4 про те, що 09.01.2021 невстановлена особа, використовуючи підроблений документ - паспорт на ім`я ОСОБА_1 оформила оспорюваний договір внесено відомості до ЄРДР за №80000014 від 06.04.2021 сектором дізнання ВП №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області. Розпочато досудове розслідування (а. с. 20-21).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів підписання оспорюваного договору позивачем за допомогою електронного підпису.

Суд також дійшов висновку, що на момент укладення договору було відсутнє волевиявлення та внутрішня воля позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх неправильними, з наступних підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільнимі відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року у справі №674/461/16-ц.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позиції юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12.01.2021 у справі №524/5556/19; від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20 та від 17 січня 2022 року у справі №234/7723/20. При цьому, Верховний Суд наголосив на тому, що практика у даній категорії справ є незмінною.

На офіційному сайті TOB "КОШЕЛЬОК" в мережі «Інтернет» розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "КОШЕЛЬОК", які є публічною пропозицією на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними.

Як вже вказувалося вище, в матеріалах справи наявна копія письмового договору про укладення 09.01.2021 між ОСОБА_4 та ТОВ "КОШЕЛЬОК" Договору (оферта) про надання коштів у позику, втому числі і на умовах фінансового кредиту №30247.

Пунктами 1.1., 2.1., 2.4. Договору визначено, що ТОВ "КОШЕЛЬОК" (кредитодавець) зобов`язується надати ОСОБА_1 (позичальнику) кредит у сумі 2 000,00 грн, на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Кредит надавався строком на 14 діб, початком якого є дата підписання Договору, а закінчення є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Кредит надається позичальнику, згідно його заяви, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві.

Уклавши Договір, позивач засвідчив згоду з умовами кредитного договору, підтвердив свої права та обов`язки за ним, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та, що всі умови договору йому цілком зрозумілі, в підтвердження чого виконав усі вимоги договору.

Відповідно до п. 2.5. Договору, датою отримання кредиту вважається дата списання відповідної суми з рахунку кредитодавця. Вищезазначена дата отримання кредиту зазначається у Графіку розрахунків, що є Додатком до цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що TOB "КОШЕЛЬОК" в порядку, встановленому п. 2.5. Договору позики на картковий рахунок позивача була перерахована сума кредиту в розмірі 2000,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі онлайн», яке надає технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів.

Оспорюваний договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ "КОШЕЛЬОК".

Правила надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ "КОШЕЛЬОК" (далі - Правила) визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті ТОВ "КОШЕЛЬОК": Koshelok.net.

Позичальник відповідно до умов розділу 3 Правил акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору про надання кредиту і настання юридичних прав та обов`язків, заповнивши заявку на сайті ТОВ "КОШЕЛЬОК" добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, зазначив інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит.

Договір №-210247 укладений за допомогою одноразового ідентифікатора, який згенерований електронною системою ТОВ "КОШЕЛЬОК" та був надісланий на номер позичальника НОМЕР_1 , смс-повідомленням. Використання позичальником отриманого коду, а також надання ним своїх анкетних даних та банківських реквізитів для перерахування коштів свідчить про згоду з умовами кредитування, а тому договір вважається укладеним. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, що відсутні докази отримання ним будь-яким чином одноразового ідентифікатора та відсутні докази реєстрації останнього в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "КОШЕЛЬОК".

Колегія суддів також відхиляє доводи позивача про те, що останній на свій номер телефону не отримував від ТОВ "КОШЕЛЬОК" смс-повідомлень, а номер картки, на яку зараховано кошти йому не належить.

З матеріалів справи вбачається, що в оспорюваному Договорі номер телефону позичальника зазначено номер мобільного телефону НОМЕР_1 , а згідно відповіді ТОВ «РОШЕН-СТОЛИЦЯ» №281 від 24.05.2021 за позивачем закріплений службовий номер телефону НОМЕР_3 з 01.01.2018.

З наданої на запит суду ПрАТ «Київстар» інформації та відомостей щодо смс- повідомлень абонента НОМЕР_3 , 09 січня 2021 року зафіксовано отримання абонентом лише одне смс-повідомленя від контакту «Oschadbank» та розташування базової станції, яка забезпечувала зв`язок указаного абонента за адресою: Київська область, смт Іванків, вул. Проскури, 1. А згідно відповіді ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ», теж наданої на запит суду, щодо смс-повідомлень абонента НОМЕР_1 , 09 січня 2021 року зафіксовано отримання даним абонентом декілька смс-повідомлень від контакту «Koshelok» та розташування базових станцій, які забезпечували зв`язок зазначеного абонента знаходилися за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Грейдена, 20 та Дніпропетровська область, смт Червоногригорівка.

Разом з тим, в оспорюваному Договорі зазначено, що

всі комунікації із позичальником ТОВ "КОШЕЛЬОК" зобов`язується здійснювати безпосередньо за номером телефону НОМЕР_1 .

Доводи ОСОБА_1 про те, що номер телефону НОМЕР_1 йому не належить на увагу судової колегії не заслуговують, оскільки не спростовують обов`язку позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком в силу ст. 12, 81 ЦПК України. Більше того, позивачем не доведено тієї обставини, що він ніколи не користувався номером НОМЕР_1 .

В своїх запереченнях відповідач доводив, що комунікація між позивачем та відповідачем здійснювалася через зазначений у Договорі номер мобільного телефону. А в позовній заяві позивач вказав, що вимога про повернення коштів надійшла йому від відповідача по закінченню строку дії Договору. Договір було укладено 09.01.2021 на чотирнадцять днів, а вимога надійшла 27.01.2021.

Щодо доводів позивача, що за ним закріплений лише службовий номер телефону НОМЕР_3 колегія суддів зазначає наступне.

Службовий номер телефону, який зазначається позивачем, є лише службовим і не зобов`язує позичальника мати лише один номер телефону.

Так, діючим законодавством України не встановлено обмежень щодо кількості мобільних номерів якими може користуватись один споживач. Тобто, у позивача може бути у користуванні не тільки один службовий номер телефону, а декілька не зареєстрованих номерів, зокрема і номер НОМЕР_1 , що вказаний в оспорюваному Договорі. Більше того, варто враховувати, що діюче законодавство не передбачає обов'язкову прив`язку SIM-картки і до паспорта.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги доводи позивача про те, що службовий номер телефону НОМЕР_3 є його єдиним власним номером телефону.

До того ж, колегія суддів враховує, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 стверджував, що вказані в оспорюваному договорі номер телефону та електронна пошта йому не належать, але 27.01.2021 він дізнався про наявність Договору від 09.01.2021, коли представники ТОВ "КОШЕЛЬОК" почали вимагати від нього сплати коштів за договором.

Водночас, в позовній заяві позивач не вказує яким саме чином 27.01.2021 він дізнався про укладення 09.01.2021 оспорюваного договору, а лише вказує на те, що представники ТОВ "КОШЕЛЬОК" електронною поштою та за допомогою месенджера "Viber" надіслали йому документи по договору. Проте, на підтвердження таких обставин позивач не зазначив на яку саме електронну адресу було направлено йому такі документи та відповідно не надав належних доказів. А що стосується посилань позивача про те, що йому на "Viber" було надіслано відомості по оспорюваному договору слід зазначити, що з скриншоту повідомлень у "Viber" не вбачається на який саме номер телефону були надіслані повідомлення.

Наведені обставини вказують на те, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами того факту, що на номер його службового телефону та електронну пошту, зазначені у позовній заяві, які відмінні від вказани в оспорюваному договорі, відповідачем було повідомлено про необхідність сплати коштів за Договором.

Отже, в сукупності вищевикладене ще раз підтверджує той факт, що позивач не довів того, що номер телефону, зазначений в оспорюваному договорі, на який було надіслано разовий ідентифікатор, йому не належить.

Щодо тверджень позивача про те, що йому не належить картка, на яку, відповідно до платіжного доручення ТОВ "КОШЕЛЬОК" 09.01.2021 було перераховано кошти у сумі 2 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2.4. Договору кредит надається позичальнику, згідно його заяви, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві.

Отже, відповідач перерахував кошти в сумі 2 000,00 грн на картковий рахунок, вказаний позивачем. А відтак не мають правового значення доводи позивача про те, що рахунок на який було зараховано кошти йому не належить.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оспорюваний договір про надання позики укладений між сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України, як і не надано доказів того, що Договір укладено від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення. Зокрема, в позовній заяві позивач не вказував на те, що в нього викрали паспорт або він його загубив, що в свою чергу могло вказувати на оформлення договору іншою особою від імені ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу й на непослідовність позиції позивача, який одночасно в позові заявляє, що договір ним не укладався, потім, що кошти за договором йому не передавалися і одночасно просить визнати договір недійсним, тоді як недійсним можна визнати лише укладений договір.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не врахував вищенаведених норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини, як і не врахував неодноразово висловленого Верховним Судом правового висновку в тотожних правовідносинах, що є обов'язковим згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, то й відсутні правові підстави покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК" - задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець