ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м.Суми

Справа №585/18/22

Номер провадження 22-ц/816/26/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2022 року в складі судді Шульга В.О., постановлену в м. Ромни, повний текст рішення складено 08 серпня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у січні 2022 року позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг за договором в сумі 44115 грн. 74 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп.

Позов мотивує тим, що 18.10.2017 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір за № 10/1044650 відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 125520 грн. 00 коп. строком до 17.10.2022 року зі сплатою 11 % річних та комісійної винагороди в розмірі 2,3 % на місяць від суми отриманого кредиту, та зобов`язався щомісячно сплачувати платежі за кредитом згідно графіку платежів. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер, про що банк дізнався 18.05.2020 року, коли отримав постанову про закінчення виконавчого провадження відкритого відносно позичальника. 28.05.2020 року позичальником направлено до приватного нотаріуса Білашенко Л.В. претензію до спадкоємців позичальника. Зазначає, що спадкоємцем померлого є ОСОБА_1 . Станом на дату смерті та після виплати страхового відшкодування страховою компанією заборгованість за договором склала 44115 грн. 74 коп., яка залишилася непогашеною. 17.03.2021 року банком направлено вимогу на адресу спадкоємця, однак останній не погасив наявну перед банком заборгованість. Вказує, що у власності спадкодавця було дві земельні ділянки, домоволодіння та транспортний засіб.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами існування перед ним заборгованості по кредитному договору станом на день смерті спадкодавця саме у визначеному ним розмірі, а також вартості майна право на яке виникло у спадкоємця.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що на підтвердження заборгованості та її розміру банком подано до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору, які є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Зазначає, що 05.02.2021 року було здійснено страховою компанією страхову виплату, що підтверджено відповідними виписками. Також до матеріалів справи було долучено докази наявності спадкового майна. Із матеріалів спадкової справи, дослідженої в судовому засіданні вбачається, що спадкоємцю ОСОБА_1 видано свідоцтво на спадщину на земельну ділянку, а тому нормативно грошова оцінка земельної ділянки теж досліджувалася і наявна у спадковій справі, тому враховуючи розмір позовних вимог, вартість спадкового майна є співмірною.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач та його законний представник в судове засідання не з`явилися, про місце та час його проведення повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та розрахунку заборгованості перед АТ «Креді Агріколь Банк» по кредиту наданому ОСОБА_3 за кредитним договором № 10 /1044650 від 18.10.2017 року, станом на 07.12.2021 року загальна сума боргу до стягнення складає 44115,74 грн., з яких 3698,3 грн. заборгованість по прострочених відсотках і 40417,44 грн. заборгованість по прострочених комісіях (а.с.10).

Згідно Комплексного договору від 18.10.2017 року укладеного між публічним Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (після зміни найменування (АТ "Креді Агріколь Банк") та ОСОБА_3 № 10/1044650, відповідно до умов п.1.1., п.1.2. якого позивач надав позичальнику кредит на споживчі потреби в розмірі 125520,00 грн. строком користування з 18.10.2017р. до 17.10.2022р. зі сплатою 11% річних та комісійної винагороди в розмірі 2,3 % в місяць від суми отриманого кредиту, а позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати платежі за кредитом згідно графіку платежів (а.с.11-13).

До даного комплексного договору № 10/1044650 від 18.10.2017 року мається додаток №1, а саме таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.14-15).

Згідно з меморіальним ордером № 20305712-1 від 18.10.2017 року та меморіальним ордером №20305712-5 від 18.10.2017 року, випискою з рахунку ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 було отримано на свій рахунок кошти в сумі 120000,00 грн. та 5520,00 грн. (а.с.19-21).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.08.2019 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.18).

Представник банку в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що життя позичальника ОСОБА_3 була застрахована і за рахунок страхової суми 120000грн банком було частково погашено розмір кредитної заборгованості.

В листі вих. № 41/л/цв від 10.02.2021 року, начальник відділу врегулювання збитків ТДВ «СК «АРКС ЛАЙФ» повідомив АТ «Креді Агріколь Банку» що 18.10.2017 р. між АТ «Креді Агріколь банк» та ОСОБА_3 (далі позичальник, страхувальник), застрахована особа) було укладено комплексний договір № 10/1044650, предметом якого було визначено надання банком позивальнику кредиту в сумі 125520 грн. Водночас договором було оформлено договір страхування з ТДВ «СК «АРКС`ЛАЙФ», предметом якого було визначено майнові інтереси страхувальника/застрахованої особи, що не суперечить законодавству України. Страхова сума за договором страхування становить 120 000 грн. Страховим випадком було визначено смерть застрахованої особи, яка сталася протягом всього строку дії Договору страхування. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 09.11.2020 р. до ТДВ «СК «АРКС`ЛАЙФ» надійшла заява банку про здійснення страхової виплатив розмірі 164115,74 грн., що становить залишок заборгованості позичальника за договором. Мається посилання на ст. 9 Закону України «Про страхування». Виходячи з вищевикладеного, ТДВ «СК «АРКС`ЛАЙФ» повідомляє про часткове задоволення заявлених вимог, визнання події страховим випадком та прийняття рішення про здійснення страхової виплати в розмірі страхової суми за договором страхування 120 000 грн. (а.с.43).

У виписці з рахунку «Прострочені комісії за кредитами» за період з 18.10.2017 по 07.12.2021 року, по клієнту ОСОБА_3 , вказано, станом на 16.08.2019 в графі «дебет» вказано - 2,886,96, в графі «кредит» записи відсутні. Аналогічні записи за 17.09.2019. і до 15.05.2020 включно. Станом на 27.05.2020 в графі «дебет» записи відсутні в графі «кредит» вказано - 23,095,68 (а.с. 44-45).

У виписці з рахунку «Простр. Кредити на поточні потреби ФО» за період з 18.10.2017 по 07.12.2021 року, по клієнту ОСОБА_3 , вказано станом на 19.03.2018 в графі «дебет» записи відсутні, в графі «кредит» вказано - 1,470,13. За 14.04.2019 в графі «дебет» вказано - 96,411,43, в графі «кредит» записи відсутні. Після цього, за інші дати записи відсутні, окрім 05.02.2021 де в графі «дебет» записи відсутні в графі «кредит» вказано - 119,583,33 (а.с. 46-47).

У виписці з рахунку «Простр. %% за кредитом на поточні потреби» за період з 18.10.2017 по 07.12.2021 року, по клієнту ОСОБА_3 , вказано станом на 19.03.2018 в графі «дебет» записи відсутні, в графі «кредит» вказано - 1,090,19. За 16.08.2019 в графі «дебет» вказано - 1,047,47, в графі «кредит» записи відсутні. За 17.09.2019 в графі «дебет» вказано - 1,047,47, в графі «кредит» записи відсутні. Далі записи в графі «дебет» змінюються, а 27.05.2020 в графі «дебет» записи відсутні в графі «кредит» вказано - 8,954,18. За 05.02.2021 в графі «дебет» записи відсутні в графі «кредит» вказано - 9,416,67 (а.с. 48-50).

У виписці з рахунку «Довгостр. кредити на поточні потреби ФО» за період з 18.10.2017 по 07.12.2021 року, по клієнту ОСОБА_3 , вказано станом на 19.03.2018 в графі «дебет» записи відсутні, в графі «кредит» вказано - 5,520,00 та 120,000.00. Останні дані у виписці вказані станом на 04.04.2019 96,411.43 (а.с. 51-52).

Отже згідно доданих до позовної заяви виписок з банківського рахунку за період з 18.10.2017 по 07.12.2021 щодо простроченої комісії за кредитами із визначенням суми на кінець 40417,44грн. та прострочених проценти за кредитом із визначенням суми на кінець 3698,30грн, загальна сума боргу складає 44115,74 рн.

Як вбачається з листа Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Пн.-Сх. міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) направленого на адресу АТ «Креді Агріколь Банк» разом з копією постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №61859465 виданий 07.05.2020 року в зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 виконавче провадження з примусового виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м Києва щодо стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості в сумі 136392,15 грн закінчено (а.с.22-23).

Даний лист з Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Пн.-Сх. міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) банком отримано 18.05.2020 і саме з цієї дати кредитору стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_4 .

Отже представлені банком докази вказують про виникнення за життя у ОСОБА_3 перед банком кредитного боргу, проте відсутні дані чи відбулось погашення цього боргу під час примусового виконання рішення суду.

Згідно претензії направленої до приватного нотаріуса Білашенко Л.B. вих. № 10451/1866 від 28.05.2020 року начальником управління примусового стягнення кредитної заборгованості АТ «Креді Агріколь Банк» вбачається, що вони просили після отримання претензії банку перевірити в спадковому реєстрі наявність заведеної спадкової справи, якщо спадкова справа не заведена завести спадкову справу. При заведенні спадкової справи іншим приватним нотаріусом або державною нотаріальною конторою, просять передати претензію за належністю. Після проведення нотаріальних дій, просять письмово повідомити Банк, на підставі чого, коли та де заведено спадкову справу, її номер в реєстрі, також чи звертались до нотаріальної контори спадкоємці померлого ОСОБА_3 з заявами про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини (а.с.24-25).

Як вбачається із заяви начальника управління примусового стягнення кредитної заборгованості АТ «Креді Агріколь Банк» вих. 10451/2698 від 18.08.2020 року направленої приватному нотаріусу Білашенко Л.В., представник банку просить для встановлення кола спадкоємців померлого боржника ОСОБА_3 , повідомити коло осіб (спадкоємців), що звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини та чи видавалось свідоцтво про прийняття спадщини станом на дату надання відповіді нею на дану заяву кредитора (а.с.26)

Відповідно до листа про нотаріальну таємницю від 28.08.2020 року №722/02-14 адресованого приватним нотаріусом Білашенко Л.В. до АТ «Креді Агріколь Банку» нею повідомляється, що дані запитувані ними відомості щодо кола спадкоємців становлять нотаріальну таємницю. А стосовно їх претензії вих. № 10451/1866 від 28.05.2020 року, як повідомлялося нею раніше долучено до заведеної 25.02.2020 року нею спадкової справи №45/2020 (номер справи у спадковому реєстрі 65571538) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про долучення зазначеної претензії до спадкової справи повідомлено, відомим за матеріалами справи, спадкоємців (а.с.27).

Як вбачається із заяви начальника управління примусового стягнення кредитної заборгованості АТ «Креді Агріколь Банк» вих. 10451/3964 від 29.10.2020 року направленої приватному нотаріусу Білашенко Л.В., представник банку зазначає, що попередню відповідь нотаріусом було надано необґрунтовану, тому просить для встановлення кола спадкоємців померлого боржника ОСОБА_3 , повідомити коло осіб ( спадкоємців), що звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини та чи видавалось свідоцтво про прийняття спадщини станом на дату надання відповіді нею на дану заяву кредитора (а.с.28).

Відповідно листа про долучення до спадкової справи претензії кредитора від 10.06.2020 року № 460/02-14 приватним нотаріусом Білашенко Л.В. було надано відповідь АТ «Креді Агріколь Банку» в якій зазначено, що зазначену претензію було долучено до заведеної 25.02.2020 ОСОБА_5 спадкової справи № 45/2020 (номер справи у спадковому реєстрі: 65571538) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 станом на 10.06.2020 року не видавалися (а.с.29).

Згідно листа приватного нотаріуса Білашенко Л.В. від 10.06.2020 року № 459/02-14 законного представника малолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було повідомлено про долучення до спадкової справи претензії кредитора та про необхідність протягом 30 днів погасити одноразовим платежем суму боргу за комплексним договором №10/1044650 у розмірі 44115,74грн. на рахунок кредитора НОМЕР_2 в АТ «Креді Агріколь Банк (а.с.30-33).

З листа № 279/02-14 від 30.03.2021 року вбачається, що приватним нотаріусом Білашенко Л.В. було повідомлено АТ «Креді Агріколь Банк» про долучення до спадкової справи вимоги кредитора (а.с.36).

Відповідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-СМ №029848 від 26.11.2001 року, ОСОБА_3 , на підставі рішення 23 сесії 23 скликання Перекопівської сільської ради народних депутатів від 27 березня 2001 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,27 га., розташовану на території Перекопівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.37-38).

В свідоцтві про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 , а саме трактору колісного, реєстраційний номер НОМЕР_4 марки, ЮМЗ-6АЛ, 1981 року випуску його власником вказаний ОСОБА_3 (а.с.39)

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.06.2021р. через веб-сайт ТОВ "ВКУРСІ АГРО", вбачається, що у власності спадкодавця є земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0174, площею 2.9059 га., цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дата реєстрації 11.12.2015 р., яка розташована в Сумській обл., Роменський р., с/рада Перекопівська (а.с.40-42).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 10148 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За правилами встановленими ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Умови пункту 1.3.2 кредитного договору передбачають, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору.

Відповідно до 1,3,4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами встановленими ч.2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1, 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ч. 1,2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на день укладання договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб;

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит, в редакції на день укладання кредитного договору).

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

За правилами встановленими в п. 6- 8 Правил про споживчий кредит Банк розраховує реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит (далі - реальна річна процентна ставка) у процентах згідно з методикою, наведеною в додатку 3 до цих Правил. Банк обчислює реальну річну процентну ставку, базуючись на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом строку дії, передбаченого умовами договору про споживчий кредит, та що банк і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Включаючи до кредитного договору умови про сплату комісії за щомісячне обслуговування кредиту, банком не було зазначено які саме послуги по обслуговуванню кредиту ним надаються і з чого саме вони складаються, натомість згідно вказаних платежів було встановлено на рівні 2,30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання послуг, зміст яких є незрозумілим споживачу є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення платежу за дії, які не є послугою і зміст яких є незрозумілим, є нікчемною.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії за відсутності переліку конкретно наданих послуг, що нею оплачуються, має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог про її стягнення.

В судовому засіданні представник банку підтвердив, що стягнення комісії передбачало оплату вартості банківських послуг, які перелічені на їх сайті банку, проте умови укладеного кредитного договору про сплату комісії за щомісячне обслуговування кредиту, банком не було зазначено.

За таких обставин вимоги банку про стягнення комісії у розмірі 40417,44грн є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Разом з тим, подаючи вказаний доказ до суду апеляційної інстанції, позивач не обґрунтував неможливості його подання до місцевого суду.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно її недоведеності. Так, на підтвердження вказаної заборгованості банк надав до суду розрахунок за кредитним договором станом на 07.12.2021 року в якому зазначено лише загальну суму нарахованих банком відсотків, проте у вказаному розрахунку відсутні період нарахування відсотків, а також сума заборгованості на яку вони нараховані, з огляду на що суд позбавлений можливості перевірити правильність їх нарахування з боку позивача.

Наданий до апеляційного суду розрахунок заборгованості по відсотках колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останній не було подано позивачем до суду першої інстанції та ним не досліджувався.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1282 цього Кодексу передбачила обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора, а саме, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду за захистом закріплено у частині 1 ст. 4 цього Кодексу, а саме, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Процесуальні принципи цивільного судочинства передбачають змагальність сторін ( ст.12 ЦПК) та диспозитивність (ст.13 ЦПК). Так, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням матеріальних норм, викладених у наведених ст.ст. 1281-1282 ЦК України, законом визначено право кредитора, якщо він не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, а спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як встановлено судом першої інстанції законний представник спадкоємця повідомлена про пред`явлену вимоги банку, однак дій які сприяли з`ясуванню цього питання з банком не вчинила і тому у банка виникло право захистити його в суді на отримання кредитної заборгованості по процентах за користування кредитом у спосіб подання позову до суду про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Однак, банк при вирішенні спору в судовому порядку і отримавши рішення Шевченківського районного суду м. Києва щодо стягнення з померлого ОСОБА_3 кредитної заборгованості в сумі 136392,15 грн, яка частково, як стверджує банк, погашення за рахунок страхової суми на суму 120000 грн., знову звернувся до суду із вимогою про вже стягнутої суми кредитної заборгованості, тобто обрав неналежний спосіб захисту, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що позов не підлягає задоволенню, бо застосувати інший спосіб захисту, визначений законом, на стадії апеляційного розгляду справи, дотримуючись принципу змагальності і диспозитивності неможливо, оскільки це порушить право іншої сторони у справі - відповідача, який має право на справедливий, неупереджений судовий розгляд з дотриманням норм процесуального права, на захист від конкретно пред`явлених меж заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, через порушення норм процесуального права і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позову підлягає зміні з мотивів викладених в цій постанові.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2022 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову викладених у постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2023 року

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко