Ухвала

15 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 204/1523/21

провадження № 61-4744св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину. У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_2 на предмет визнання недійсною умову про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити 6% на місяць за користування позиченою сумою у розмірі 200 000,00 грн, зазначеною у договорі позики, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оформленому 19 лютого 1999 року у вигляді розписки, як такої, що не відповідає вимогам закону на підставі статті 48 ЦК УРСР 1963 року, посилаючись на те, що слід застосовувати норми матеріального права, які існували на час виникнення спірних правовідносин, тобто норми ЦК УРСР 1963 року, де в статті 170 ЦК УРСР 1963 року було зазначено, що проценти по грошовим та іншим зобов`язанням не допускались, за винятком операцій кредитних установ, зобов`язань по зовнішній торгівлі та інших випадках, зазначених у законі, тоді як статтею 374 ЦК УРСР 1963 року передбачалось, що за договором позики одна сторона передає другій стороні у власність гроші або течі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. На думку позивача, оскільки правовідносини виникла у лютому 1999 року, тому до врегулювання таких відносин між сторонами слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року, що є підставою для визнання цієї умови договору позики недійсною.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсною умову договору позики від 19 лютого 1999 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо сплати 6 % на місяць від суми позики за користування позиченою сумою у розмірі 200 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року скасовано, прийнято постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року в частині розподілу судових витрат скасовано. Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн, віднесено на його рахунок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У травні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року,в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановіВерховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 522/31737/13.

Крім того, заявник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: статей 48, 170, 374 ЦК УРСР у редакції 1963 року.

У травні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року, в якій просить скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні витрат на професійну допомогу.

Підставою касаційного оскарження додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського судувід03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19,

упостановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19,

від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20.

Також заявник указує на порушення норм процесуального права, оскільки судом апеляційної інстанції порушено норми підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 позбавили права висловити свою правову позицію під час розгляду цієї справи та подати клопотання про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу, оскільки судом проігноровано клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

У червні 2022 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року, в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, заявник просить закрити касаційне провадження.

У липні 2022 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року, в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, заявник просить залишити її без задоволення та відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

Також у відзиві представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просила витрати відповідача на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції стягнути з позивача. Попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які очікує понести відповідач становить 7 000,00 грн. Відповідні докази на підтвердження понесених витрати будуть надані у строки визначені частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

У липні 2022 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення, які просить урахувати під час розгляду справи.

У жовтні 2022 року до Верховного Суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року та додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року до закінчення касаційного провадження.

У грудні 2022 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до Верховного Суду надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами понесених витрати.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 30 травня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 рокупередано на розгляд судді-доповідачу Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2022 року касаційну скаргу

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 06 травня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року передано на розгляд судді-доповідачу Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2022 року поновлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року; відкрито касаційне провадження з підстав, передбачених пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 204/1523/21; надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

У червні 2022 року матеріали справи № 204/1523/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2022 року поновлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року; відкрито касаційне провадження з підстав, передбачених пунктом 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України; надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду 27 жовтня 2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 рокута додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року до закінчення касаційного провадження відмовлено.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 19 січня 2023 року № 79/0/226-23 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2023 року касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та матеріали справи № 204/1523/21 призначено судді Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 22 лютого 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

О. В. Ступак