ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/294/23Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/256/23 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Дідух М.Є.

без сторін, які належним чином повідомленні

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/294/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2023 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі ГУНП в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

в січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до держави Україна в особі ГУНП в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на незадовільний результат загальної процесуальної діяльності органу досудового розслідування Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до держави України в особі ГУНП в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди - залишено без руху та надано позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення недоліків - для сплати судового збору у сумі 3575 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2023 року та прийняти нову ухвалу, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що він звільнений від сплати судового збору, оскільки для даної категорії справ не обов`язково повинно бути відкрито кримінальне провадження, так як притягнення до кримінальної відповідальності ГУП м. Тернопіль, Тернопільського РУП, пов`язаних організацій, їх посадових службових осіб - це лише одна із різновидів форм відповідальності, враховуючи засаду диспозитивності судочинства, яку суд порушує не позбавляє відшкодовувати шкоду на загальних підставах.

В даному випадку включаючи, але не обмежуючись, наявна відповідальність висновку фактичним обставинам, неповнота судового розгляду, не правильне застосування норм матеріального права, також неправильно витлумачують статтю 1173 ЦК України, так як з відповідача законно можна стягувати шкоду не обов`язково з органу досудового розслідування, але також і як з юридичної особи - органу державної влади поза межами кримінального провадження як з органу державної влади тощо.

Головне управління національної поліції в Тернопільській області подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначили, що доводи позивача про звільнення від сплати судового збору за подання позову на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" не відповідають вимогам закону, оскільки даним законом визначені конкретні підстави для звільнення від сплати судового збору.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. На адресу, яка вказана в апеляційній скарзі, йому було направлено судову повістку, яка повернулась із зазначенням Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою". Електронна адреса в заяві не зазначена.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги законодавства, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Представник Головного управління національної поліції в Тернопільській області до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча про день та час розгляду справи були повідомленими належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення електронного листа.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду та надаючи строк для усунення недоліків, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача не можна застосовувати норму п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" оскільки, він не є суб`єктом правовідносин, які регулюють положеннями ст. 1176 ЦК України та законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі ГУНП в Тернопільській області, в якому просить стягнути із відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди не менше як її обсяг (ціна позову) - розміром не менше п`яти розмірів мінімальної зарплати за кожен місяць продовжуючи включно від березня 2022 року заподіяння шкоди відповідачами до місяця здійснення відповідачами відшкодування, не менше від розміру шкоди, яка для розгляду позову в касаційному суді не буде вважатися малозначною, що станом на місяць подання позовної заяви становить в розмірі зарплати відповідно до локального кошторису, з яким відповідач погоджується ціна позову - 357500 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі ГУНП в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди - залишено без руху та надано позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення недоліків: сплатити судовий збір за подання позову про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3575 грн.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Під час вивчення матеріалів позовної заяви встановлено, що вони не відповідають вимогам ст. ст. 177, 175 ЦПК України, зокрема: в порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивачем до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В позовній заяві позивач зазначає, що за подання ним даної позовної заяви судовий збір не справляється відповідно до ч. 2, п. 13. ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Однак, судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі, зокрема, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду (ч. 2, п. 13. ст. 3 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно із ст. ст. 1, 23 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, серед основних повноважень якого є здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану, зокрема, органами досудового розслідування, визначені ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 1, 5 ст. 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Таким чином, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування, яка відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності таких підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд першої інстанції неправомірно залишив його позовну заяву без руху, оскільки він не оплатив судового збору, з огляду на наступне.

Подаючи позовну заяву ОСОБА_1 посилається на незадовільний результат загальної процесуальної діяльності органу досудового розслідування Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, а не на те, що даним органом його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, що у подальшому завдало йому моральної шкоди.

Також доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права, що спростовуються матеріалами справи та не можуть бути підставою для скасування судового рішення. Доказів на підтвердження підстав позову, на які посилається ОСОБА_1 , до матеріалів не долучено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, ухвалу суду першої інстанції - залишити без зміни, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2023 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак