КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/2358/22 Головуючий у І інстанції Соловей Г.В.
Провадження №22-ц/824/4232/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Гірченка Олександра Анатолійовича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2015 року.

Від шлюбу подружжя має спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, між сторонами постійно виникають непорозуміння, що негативно впливає на обстановку в родині, тому позивач просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати, малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з позивачем.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 рокупозов задоволено частково.

Шлюб зареєстрований 12 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 36 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - Гірченко О.А . подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, вважає помилковим висновок суду про те, що примирення між сторонами неможливе, жодних підстав для розірвання шлюбу не має, а розірвання шлюбу суперечитиме інтересам сім`ї, в тому числі інтересам неповнолітньої дитини. Зазначив, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги інтереси неповнолітньої дитини, а також прохання відповідача про надання строку на примирення, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

31 січня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 - адвоката Олексієнка О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У відзиві звернуто увагу на те, що 31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 вчинив насильство в сім ї, а саме: домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_3 , яка отримала тілесні ушкодженні, що підтверджується постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Гірченко О.А. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Олексієнка О.О. в судовму засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає в повній мірі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2015 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 36 (а.с.9).

Від шлюбу подружжя має спільного малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 01 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 463) (а.с.11).

Позивач вказувала, що сторони шлюбні стосунки не підтримують з жовтня 2017 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сторони втратили почуття любові та взаємної поваги, можливості зберегти сім`ю у сторін не має, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам спільної малолітньої дитини.

Частина 1 статті 3 Сімейного кодексу України проголошує, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ст.51 Конституції Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не надав строку на примирення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки по справі встановлено і не заперечувалось сторонами, що вони не проживають разом із жовтня 2017 року. Враховуючи, що з позовом ОСОБА_3 звернулась у серпні 2022 року, у відповідача було достатньо часу для вжиття заходів щодо примирення із дружиною.

Доводи апелянта про те, що розірвання шлюбу суперечитиме інтересам дитини не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження представника ОСОБА_1 - Гірченка О.А. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції представник відповідача у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає неналежними та такими, що не заслуговую уваги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN ANDOTHERSv. UKRAINE(Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гірченка Олександра Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений16 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана