Справа № 462/4841/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2888/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Колич Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 25.03.2011 в розмірі 523 283,82 грн та 7849,26 грн судового збору. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач взятих на себе зобов`язань перед банком не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. На підставі наведеного позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.06.2021 позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 523 283,82 грн заборгованості за кредитним догоровом.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 7849,26 грн сплаченого судового збору.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права. Вказує на те, що в матеріалах справи відсутня пам`ятка клієнта, яка є складовою частиною спільного договору, анкета-заява, підписана сторонами не містить строку повернення кредиту, при укладенні кредитного договору позивач переклав на споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Окрім цього, підписання анкети-заяви не свідчить про укладення вказаного договору з узгодженням всіх істотних умов. Відтак, вимоги банку щодо стягнення заборгованості за процентами та штрафами не підлягають до задоволення. Також, вказує на те, що із виписки по рахунку відповідача, наданої позивачем, вбачається, що відповідач вніс на рахунок коштів у більшій сумі ніж отримав, натомість внесені кошти було зараховано в рахунок сплати пені за прострочку згідно кредитом, процентів відповідно до ст. 625 ЦК України нарахованих у розмірі необумовленому сторонами, відсотків за використання кредитного ліміту, щодо яких відсутні докази про досягнення сторонами згоди. Таким чином, позивачам, за весь час користування банківськими картками, безпідставно з рахунку відповідача стягнуто відсотки за користування кредитом, штрафи та пені, які в сумі перевищують кредитний ліміт в розмірі 5 000,00 грн, що підтверджується долученою до позову банківською випискою. Тому, вважає, що вказані безпідставно стягнуті банком кошти слід зарахувати в рахунок повернення відповідачем наданого кредитного ліміту. Таким чином, у відповідача відсутня заборгованість перед банком.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.01.2023 було задоволено клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представника позивача. Однак з технічних причин відеоконференція не відбулась. Відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Враховуючи наведене та неявку в судове засідання ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2011 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як убачається з довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк», в зв`язку з підписанням вказаного кредитного договору ОСОБА_1 було видано кредитні картки: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (а.с.121).

У Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним 25.03.2011, станом на 27.05.2019 розмір заборгованості ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту становить 523 283, 82 грн, що є предметом даного позову.

До позовної заяви позивачем долучено витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 25.03.2011, копію анкети-заяви позичальника від 25.03.2011 та копію паспорта відповідача ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 523 283, 82 грн, районний суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у вказаному розмірі в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а, відтак, вказана сума заборгованості підлягає стягненню з нього у примусовому порядку.

Проте повністю погодитись із таким висновком районного суду колегія суддів не може з огляду на таке.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 25.03.2011 розмір процентів за користування кредитом не зазначений.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.03.2011, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів споживач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані споживачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Додана позивачем до відзиву на апеляційну скаргу Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 , не може бути взята до уваги судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ч.3 ст. 367 ЦПК України, оскільки такий доказ не був поданий у суді першої інстанції, а позивач не надав докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім цього, з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем самостійно погашалися суми нарахованих процентів за рахунок кредиту, категорія «заборгованість за простроченим тілом кредиту» частково сформована з відсотків, що зараховані банком для погашення за рахунок кредиту, тобто не є тілом кредиту, що фактично отримане позичальником. Тобто, позивачем безпідставно була збільшена заборгованість по тілу кредиту за рахунок кредитних коштів графа «Відсотки погашені за рахунок кредита» на загальну суму 354 633,84 грн.

Детально дослідивши зміст наданого банком розрахунку заборгованості, враховуючи, що Умови та Правила позичальником не підписані, а анкета-заява не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів (зарахування до тіла кредиту) заборгованості за процентами, колегія дійшла висновку, що підстави для стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 523 283,82 грн відсутні.

За таких обставин, рішення суду слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 25.03.2011 у розмірі 168 649,98 грн (523 283,82 - 354 633,84).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_5 .

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому є звільненим від сплати судового збору, відтак відсутні підстави для стягнення з нього судового збору на користь позивача.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду слід змінити в частині стягнення заборгованості за кредитним догоровом, а в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 7849,26 грн судового збору скасувати.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2021 рокузмінити в частині стягнення заборгованості за кредитним догоровом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк«Приватбанк» 168 649,98 грн заборгованості за кредитним догоровом.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2021 рокув частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 7849,26 грн судового збору скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.02.2023

Головуючий

Судді