Провадження №22-ц/812/241/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/3639/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу, яку ухвалив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Надії Олексіївни у приміщенні цього суду 19 грудня 2022 року, повний текст якої складений того ж дня, за заявою ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про застосування заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заяву мотивовано тим, що 20 квітня 2022 року ним особисто було передано в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8000 доларів США, що еквівалентно 272 000 грн. в термін до 20 жовтня 2022 року. Йому відомо про те, що ОСОБА_2 за вказані кошти придбала транспортний засіб марки ВМW модель 740 І, чорного кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . В обумовлений строк - до 20 жовтня 2022 року ОСОБА_2 борг не повернула.

Вважає, що існують ризики, що ОСОБА_2 може продати, подарувати зазначений автомобіль. Здійснення цього наміру може зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просив суд застосувати заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки ВМW модель 740 І, чорного кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , власницею якого є ОСОБА_2

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 грудня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути доведена наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заявник в своїй заяві зазначив предмет позову, у разі його подання, а саме - стягнення боргу з ОСОБА_2 у розмірі 8000 доларів США.

Долучений до матеріалів справи тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР № 025466, з якого вбачається, що власницею транспортного засобу ВМW модель 740 І, чорного кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , суд не взяв до уваги, оскільки заявником не зазначено, яким чином отримано ним вказаний документ. На копії цього документа відсутні підпис посадової особи та печатка установи, яка видавала тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР № 025466. Інших доказів на підтвердження вказаних відомостей суду не надано, клопотання про витребування відомостей не заявлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням чинного законодавства, просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове рішення, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб ВМW модель 740 І, чорного кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд не звернув уваги та не дав правову оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження вимог заявника, зокрема, тому, що між сторонами виник спір щодо повернення позичених грошових коштів. На підтвердження цього заявник надав до суду копію особистої розписки ОСОБА_2 від 20 квітня 2022 року, із зазначенням того, що на отримані від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8000 доларів США ОСОБА_2 має намір придбати автомобіль марки ВМW та зобов`язується повернути борг у термін до 20 жовтня 2022 року.

Заявник надав до суду копію тимчасового реєстраційного талону серії ХХР № 025466, який був наданий йому ОСОБА_2 на підтвердження факту придбання транспортного засобу на грошові кошти, отримані в борг ОСОБА_2 від ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції безпідставно та передчасно дійшов висновку, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу щодо наявності зазначеного у заяві майна у відповідача.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, повідомлені про час та місце судового засідання шляхом надіслання судових повісток поштовим зв`язком, які згідно зворотних поштових повідомлень адресатам не вручені через відсутність останніх за адресами, зазначеними у відправленні.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, 131 частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржувана ухвала суду першої відповідає наведеним вимогам процесуального закону не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів заяви і таке встановив суд першої інстанцій, 20 квітня 2022 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 розписку від 20 квітня 2022 року із зазначенням того, що вона отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 272 000 грн., для придбання автомобіля ВМW, та зобов`язалась повернути отримані кошти в повному обсязі до 20 жовтня 2022 року (а.с.5).

Посилаючись на невиконання ОСОБА_2 взятих на себе боргових зобов`язань, заявник в своїй заяві про забезпечення позову вказав про намір звернутися з позовною заявою до ОСОБА_2 . Він вважав, що є підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб ВМW модель 740 І, чорного кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В силу положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже доказування наявності підстав для забезпечення позову покладається на заявника.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття та чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, дійшов по суті правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, однак колегія суддів вважає, що наведені судом мотиви такої відмови, а саме відсутність доказів приналежності транспортного засобу ВМW модель 740 І, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , є недостатніми, тому частково погоджується з апеляційною скаргою і вважає за необхідне зазначити наступне.

Колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не надав суду відомості, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову.

Так, з наданих заявником ОСОБА_1 доказів копії розписки, яка за твердженням заявника виконана ОСОБА_2 , підтверджує, що між цими особами дійсно виник спірно стосовно повернення позичених 8000 доларів США.

Між тим, заявником не обґрунтовано, чому він просить накласти арешт саме на транспортний засіб, тоді як предметом майбутнього спору є грошові кошти.

Крім того, наданий на підтвердження заявлених у заяві про забезпечення позову вимог, тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР № 025466, з якого вбачається, що власницею транспортного засобу ВМW модель 740 І, чорного кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , є неналежним доказом, оскільки він був дійсний до 23 липня 2022 року, тобто на день звернення із заявою до суду цей документ був нечинним (а.с.6,7). Тому відсутні докази, що ОСОБА_2 є власницею вказаного автомобілю.

За такого є неприйнятним задоволення вимоги про арешт цього майна, тому що таке може призвести до порушення прав інших осіб, які не є учасниками спірних правовідносин.

Також заявником не надано жодного доказу вартості транспортного засобу, що унеможливлює перевірити співмірність заявлених до застосування заходів забезпечення позову майбутнім позовним вимогам .

За такого ОСОБА_1 не довів відповідність виду забезпечення позову, який він просить застосувати, позовним вимогам, які він бажає заявити до ОСОБА_2 ; співмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам, які має намір заявити та їх доцільність, а також належність ОСОБА_2 транспортного засобу, на який просив накласти арешт.

Зазначене є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті розгляду заяви, але неналежно оцінив наявні у справі докази, неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для вирішення заяви, внаслідок чого навів недостатнє обґрунтування свого висновку, апеляційний суд на підставі вимог пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України вважає за необхідне ухвалу суду змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Враховуючи положення частин 1, 13 ЦПК України, а також те, що часткові задоволення апеляційної скарги та зміна судового рішення не призвели до задоволення заяви ОСОБА_1 , відсутні підстави для розподілу судових витрат, які покладаються на заявника.

Керуючись статтями 367-369, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 грудня 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 21 лютого 2023 року