ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» січня 2023 року

м. Валки

справа № 644/2955/21

провадження № 22ц/818/177/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Яцини В. Б.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,

відповідачка ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 січня 2022 року в складі судді Зябрової О.Г.

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачка є споживачем наданих них послуг з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , де на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Між сторонами на підставі Публічного договору склались фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу.

Зазначив, що відповідачка нерегулярно сплачує за надання послуг, чим підтверджує факт їх споживання та приєднання до умов типового договору.

Вказав, що внаслідок невиконання відповідачкою своїх обов`язків щодо оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2021 року, яка склала 5556,82 грн та наразі не погашена.

Також вказав, що відповідачці за цей період нараховано пеню в розмірі 51,71 грн, 3 % річних 840,80 грн, інфляційні втрати 1289,56 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» заборгованість за період з 01 грудня 2016 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 5556,82 грн, пеню в сумі 51,71 грн, 3% річних - 909,36 грн, інфляційні втрати - 1596,29 грн та судові витрати - 2270,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 січня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» пеню в розмірі 51,71 грн, 3% річних - 909,36 грн, інфляційні втрати - 1596,29 грн, в іншій частині відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щопри ухваленні судового рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не звернув увагу на те, що позивачем штучно створені суми заборгованості. Так, станом на 01 березня 2021 року 31 березня 2021 року нею спожито 38,98 м3, що становила 272,47 грн, але позивачем самостійно вказано, що борг за даний період складає 2027,49 грн. Також у період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року її заборгованість становила 107,76 м3, тоді як в особистому кабінеті зазначено 10,1 м3. Зазначила, що позивачем не долучено до матеріалів справи договір про погашення заборгованості побутового споживача за послуги з газопостачання № 1603-2019 від 10 грудня 2019 року та квитанції на підтвердження сплати усієї суми боргу. Вказала, що станом на 28 грудня 2020 року вона сплатила всю заборгованість в розмірі 8737,22 грн. Посилалася на те, що судом першої інстанції застосовано строк позовної давності щодо стягнення з неї заборгованості за період з 01 грудня 2016 року по 01 квітня 2018 року, але зобов`язано її сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати, які нараховані на всю суму боргу. Вважала, що строк позовної давності розпочинається з 2016 року, тому наявні підстави для відмови в позові, а не в задоволенні його частково. Зазначила, що в її квартирі зареєстрований її чоловік, тому даний спір стосується також і його, однак судом першої інстанції не розглянув її клопотання про залучення в якості співвідповідача її чоловіка. Стверджувала, що судом першої інстанції непропорційно покладено на неї судові витрати.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує рішення суду в частині задоволених вимог.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що оскільки відповідачка має заборгованість, позивач правомірно нарахував пеню та застосував положення статті 625 ЦК України до спірних правовідносин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , де на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Як вбачається з умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послу від 30 вересня 2015 року за № 2500, цей типовий договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником (пункт 1.1). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 4.3). При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оплата рахунку постачальника про сплату послуг за цим договором має бути здійснена споживачем в термін, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку (пункт 4.6.) (а.с.6-7).

Як вбачається з наданої позивачем довідки про заборгованість за природний газ за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2021 року у ОСОБА_1 обліковується заборгованість з оплати послуг з газопостачання у розмірі 5556,82 грн. Також, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ за вказаний період нараховано 3% річних 909,36 грн, інфляційні втрати 1596,29 грн та пеня 51,71 грн (а.с.76).

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.70).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки

.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Частиною 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто, за змістом указаних норм перебіг позовної давності переривається вчиненням зобов`язаною особою в період перебігу позовної давності дії, що свідчить про визнання нею боргу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу встановити, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» посилався на те, що відповідачка є споживачем послуг з постачання природного газу, приєдналася до умов Типового договору шляхом сплати рахунку (квитанцій) за природний газ та фактичного споживання природного газу. Внаслідок систематичного невиконання відповідачкою обов`язку з повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01 грудня 2016 року по 31 серпня 2021 року становила 5556,82 грн. Також нараховано пеню в сумі 51,71 грн, 3% річних - 909,36 грн, інфляційні втрати - 1596,29 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 05 квітня 2021 року з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 грудня 2016 року по 31 серпня 2021 року. Суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності та загальна позовна давність встановлена у три роки, а позивач звернувся до суду з позовом у цій справі 05 квітня 2021 року, то вимоги за період з 01 грудня 2016 року по 31 березня 2018 року не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності щодо них. В цій частині відповідачка рішення суду не оскаржувала.

Сплата комунальних послуг відбувається шляхом оплати щомісячних платежів, тому право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем сплати кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

В свою чергу в розрахунку позивача немає призначення платежів відповідачки, а в квитанціях на сплату житлово-комунальних послуг, наданих ОСОБА_1 вбачається, що в них зазначено або поточні місяці споживання, або взагалі відсутні такі призначення. Також, суду не надано доказів, з яких можливо було б встановити, що, сплачуючи певні суми за поточне газопостачання відповідачка визнавала всю суму боргу, а не лише його частину.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач зараховував сплачені відповідачкою суми коштів у рахунок погашення заборгованості за той місяць, коли їх сплачено, а не за минулі періоди на погашення заборгованості, що утворилась з січня 2016 року.

Із наданої позивачем довідки про заборгованість за природний газ за період з 01 квітня 2018 року по 31 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховано до сплати 55 045,27 грн. В свою чергу за вказаний період ОСОБА_1 сплатила 57 196,20 грн.

Тобто, у ОСОБА_1 станом на січень 2021 року була переплата в розмірі 2150,93 грн.

Неправильно встановивши обставини справи в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення пені та застосування статті 625 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки за період з квітня 2018 року по січень 2021 року у ОСОБА_1 , як доведено наданими до суду першої інстанції доказами, відсутня заборгованість.

Враховуючи встановлені обставини справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут».

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, рішення суду в частині стягнення судового збору в розмірі 2270,00 грн з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» також підлягає скасуванню.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, тому з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1073,25 грн.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 січня 2022 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання в частині стягнення пені в сумі 51,71 грн, 3% річних - 909,36 грн, інфляційних втрат - 1596,29 грн та судових витрат - 2270,00 грн - відмовити.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на користь ОСОБА_1 1073,25 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.