Справа № 464/766/23
пр.№ 2-о/464/54/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2023 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді - Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання - Андрушко Н.М,

за участі: заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Сихівського районного суду м. Львова в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

на розгляд Сихівського районного суду м. Львова надійшла заява ОСОБА_1 , в якій просила видати обмежувальний припис відносно її сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вжити заходити обмеження її прав строком на шість місяців, а саме: заборонити перебувати в місці проживання заявниці, що за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та інших місць частого відвідування заявниці на 200м; заборонити особисто чи через третіх осіб переслідувати заявницю та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування заяви покликається на те, що на даний момент проживає разом із своєю сестрою ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 , яка їм належить на праві спільної сумісної власності. Заявниця зазначає, що їй складно знаходитись за місцем свого проживання, оскільки її сестра, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, постійно вчиняє відносно неї домашнє психологічне насильство, яке полягає у нецензурних висловлюваннях на її адресу та адресу її малолітнього сина, погрозах фізичним насильством, а іноді і у застосуванні такого. Заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів з відповідними заявами через дії заінтересованої особи. Так, 29.12.2022 працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдниці ОСОБА_3 терміном на 3 дні, однак остання в цей ж день порушила його вимоги, в подальшому продовжуючи неодноразово вчиняти відносно заявниці домашнє насильство. Заявниця вважає, що існує висока вірогідність того, що заінтересована особа буде продовжувати вчиняти відносно неї дїї насильницького характеру, що може призвести до негативних наслідків, а тому для забезпечення ефективного захисту від такий дій, вважає, що до кривдника слід застосувати обмежувальний припис.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила доводи викладені у заяві та додатково пояснила наступне. ОСОБА_3 є її рідною сестрою, і вони спільно володіють на праві власності квартирою, що у АДРЕСА_1 . Зокрема їй належить на праві власності 3/4 площі, 2/4 з яких вона успадкувала після смерті своїх батьків. У спільній квартирі, вона користується більшою кімнатою, а сестра меншою згідно усних домовленостей. Наразі будь-яких судових рішень щодо розподілу квартири не має. Її місце постійного проживання є за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_3 , котра належить на праві власності їй із чоловіком. 23.11.2022 після припинення електропостачання у м. Київ, внаслідок ворожих обстрілів, вона вирішила переїхати у м. Львів. Починаючи з 2021 року у неї почалися конфлікти із ОСОБА_3 , оскільки остання не впускала її до кімнати, у зв`язку із чим викликала працівників поліції. Крім того, 29.12.2022 вона також зверталася за допомогою в правоохоронні органи, так як, заінтересована особа її ображала, погрожувала, вдарила по обличчю підсвічником, як наслідок працівниками поліції було винесено ОСОБА_3 терміновий заборонний припис із забороною в будь-який спосіб контактувати строком на 3 дні, котрий вона того ж дня порушила, у зв`язку з чим вона знову зверталася в поліцію. Крім того, внаслідок розлиття води на ліжко матері, вона знову зверталася до поліції 05.01.2023. 07.02.2023 ОСОБА_3 погрожували облити кип`ятком її, що стало причиною останнього звернення в поліцію. При цьому пояснила, що протоколи про адміністративне правопорушення щодо заінтересованої особи не оформлялися, кримінальне провадження не розпочиналося. Серед причин такої поведінки ОСОБА_3 вважає не бажання сестри спільно проживати з нею, а також можливі психічні розлади, так як у 80-х роках їй було діагностовано шизофренію. Ствердила, що внаслідок таких дій ОСОБА_5 в неї та її малолітнього сина порушено психологічний стан, і вона боїться за здоров`я своє та свого сина. Одночасно вказала суду, що конфлікти у неї із сестрою виникають здебільшого щодо користування спільною територією - вбиральнею та кухнею, оскільки ОСОБА_3 в її кімнату не заходить, а вона не заходить у кімнату сестри. Вважає дії ОСОБА_3 психологічним насильством, однак мети вчинення таких назвати не може.

Крім того, з метою недопущення таких дій в майбутньому, просила вжити заходити обмеження прав ОСОБА_3 , а саме: заборонити перебувати в місці проживання заявниці, що за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та інших місць частого відвідування заявниці на 200м; заборонити особисто чи через третіх осіб переслідувати заявницю та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, при цьому вказала, що остання її не переслідувала, будь-яке листування не здійснювала чи в інший спосіб не контактувала.

Представник заявника в судовому засіданні підтримала заяву, з підстав, що в такій викладені, просила суд таку задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , допитана судом в якості свідка, заперечила щодо задоволення заяви. Пояснила, що усі доводи ОСОБА_1 є надуманими та обманом. При цьому підтвердила, що вони спільно володіють на праві власності квартирою, що у АДРЕСА_1 . Між ними постійно виникають конфлікти з приводу користування та їхніми дітьми кухнею та вбиральнею, під час котрих вони сваряться, здебільшого ОСОБА_1 її провокує. Також не заперечує того факту, що заявник 29.12.2022, 05.01.2023 викликала працівників поліції, однак вважає, що такі дії її пов`язані і тим, щоб її виселити з квартири, оскільки вона заявнику не погрожувала, будь-яку фізичну силу не застосовувала, не била підсвічником, так як такого вдома не має. Погодилася, що щодо неї було винесено тимчасовий заборонний припис, та було заборонено у будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 , категорично заперечила факт вживання алкогольних напоїв. Одночасно вказала суду, що сестра у 2021 пропонувала їй викупити частку квартири, що належить їй на праві власності, однак, вона на це нічого не відповіла. У квартирі, що у АДРЕСА_1 вона проживає давно, зареєстрована з 1986.

Представник заінтересованої особи просила суд відмовити у задоволенні заяви, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження фактів, зазначених у заяві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними сестрами тобто родичами.

З 29.11.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали спільно проживати у квартирі, що в АДРЕСА_1 котрою володіють на праві спільної власності.

29.12.2022 щодо ОСОБА_3 внаслідок висловлювання образ було винесено тимчасовий заборонний припис АА № 278484 згідно котрого останній заборонено у період часу з 29.12.2022 по 01.01.2023 впродовж 3 днів у будь-який спосіб контактувати із ОСОБА_1 . Згідно вказаного припису ОСОБА_1 визнано постраждалою особою внаслідок психологічного насильства.

26.03.2021, 29.12.22, 05.01.2023 ОСОБА_1 зверталася до поліції із заявами про те, що ОСОБА_3 погрожує, ображає її та вдається до застосування фізичної сили.

Зважаючи на викладене, суд враховує наступне.

Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Серед діянь, шо підпадають під визначення домашнього насильства, законодавець виокремлює психологічне насильство та фізичне насильство.

Так, під психологічним насильством розуміється- форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 11, ч. 2 ст. 3 вищевказаного Закону передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, як рідні брати і сестри.

При цьому п. 12. ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

При з`ясуванні фактичних обставин справи, судом у судовому засіданні досліджено наступні докази, на підставі котрих встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що являється сусідкою сторін, оскільки проживає у квартирі зверху. Вона постійно чує крики, які надходять із квартири, що по АДРЕСА_1 . Ствердила, що чує крики обох сторін, котрі супроводжуються ненормативною лексикою. Вважає, що сестри конфліктують з питань користування квартирою, вона жодного разу не чула особисто і не бачила, щоб до заявника приїжджали працівники поліції. Разом з тим, обох сторін охарактеризувала з позитивної сторони, хоча не заперечила, що із заінтересованою особою в неї неприязні відносини.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що є чоловіком ОСОБА_3 , з котрою має сина. Він із ОСОБА_3 у квартирі, що по АДРЕСА_1 не проживає через малу житлову площу, але туди приходить часто. Вказав, що між ОСОБА_1 та його дружиною трапляються конфлікти з питань користування кухнею та вбиральнею. Він жодного разу не був присутній при конфліктах, після котрих заявник викликала працівників поліції, тому їх природу чи причину пояснити не може, але зі слів дружини знає, що останні не можуть узгодити питання користування кухнею, або користування вбиральнею, як ними так і дітьми.

Згідно світлокопії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 виданого 26.04.2019 та картки фізичної особи - платника податків встановлено, що ОСОБА_1 має громадянство України та народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їй присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 6, 7).

Як вбачається з копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 10.05.2019 ОСОБА_1 зареєстрована 31.03.2011 та проживає у АДРЕСА_4 (а.с. 8).

Згідно копії свідоцтва про одруження НОМЕР_3 виданого 04.09.2003 ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 та отримала прізвище ОСОБА_10 (а.с.9).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 23.11.2012 вбачається, що ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

Згідно копії Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 204 від 22.07.2003 встановлено, що співвласниками квартири, що в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , котра з 05.02.1986 зареєстрована за вказаною адресою (а.с.11).

З копії довідки № 19773 про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_12 знято з реєстрації за адресою, що в АДРЕСА_1 25.03.2021 у звязку із смертю (а.с.12)

Згідно даних копії термінового заборонного припису серії АА № 278484 від 29.12.2022 вбачається, що ОСОБА_3 заборонено у період часу з 29.12.2022 по 01.01.2023 впродовж 3 днів у будь-який спосіб контактувати із ОСОБА_1 . Згідно вказаного припису ОСОБА_1 визнано постраждалою особою внаслідок психологічного насильства, що виражалося у висловлюванні ОСОБА_3 образ в сторону своєї сестри (а.с. 13).

Згідно копії дублікату свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 від 15.02.2016 та довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 28.12.2015 встановлено, що станом на 20.01.1997 та 29.12.2012 кватира за адресою, що в АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 (а.с.14, 17).

З копій витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65472466 від 07.07.2021 та № 43669727 від 21.04.2016, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.04.2016 встановлено, що ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом успадкуваля після смерті батька ОСОБА_13 1/4 частину квартири за адресою, що в АДРЕСА_1 ( а.с.15, 16, 18).

Із копій листа ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області № 4аз/39/01/06-2023 від 19.01.2023, довідки про результати проведення перевірки № 5870 від 26.03.2021, заяви ОСОБА_1 від 26.03.2021, письмової відповіді на звернення № 848/39/01/08/2021 від 05.04.2021 встановлено, що ОСОБА_1 , зверталася в поліцію 26.03.2021 із письмовим зверненням про те, що ОСОБА_3 їй погрожує, обзиває, інколи вдається до фізичної сили, створює перешкоди до користування квартирою та 29.12.2022, 29.12.2022, 05.01.2023 з повідомленнями, що сестра, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вдарила свічкою її по обличчі та дебоширить, у неї відбувається конфлікт з останньою, і така налила води на ліжко, за результатами розгляду, яких в порядку Закону України «Про звернення громадян», лише по зверненні від 29.12.2022 було встановлено, що ОСОБА_3 висловлювала образи, які розцінені правоохоронним органом як психологічне насильство та винесено терміновий заборонний припис серії АА № 278484 згідно котрого останній заборонено у період часу з 29.12.2022 по 01.01.2023 впродовж 3 днів у будь-який спосіб контактувати із ОСОБА_1 . Фактів вчинення ОСОБА_3 адміністративних чи кримінальних правопорушень за результатами розгляду звернень заявника встановлено не було (а.с.19, 20, 21, 22).

З огляду на вищевикладене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, перевірячи наявність підстав для видачі обмежувального припису встановив, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінив ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З огляду на судову практику, викладену у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), суд погоджується, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Крім того, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Аналогічного висновку дійшов ВС в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19).

Таким чином, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася в правоохоронні органи з питань протиправності дій ОСОБА_3 , однак за результатами перевірки таких повідомлень, працівниками поліції не було здобуто достатніх доказів, котрі б вказували на те, що заінтересованою особою вчинялися дії, що містять ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення, оскільки протоколи про вчинення адміністративних правопорушень щодо ОСОБА_3 не складалися, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися.

При цьому, суд критично розцінює твердження заінтересованої особи, про те, що вона жодним чином не ображає заявника, та у зв`язку із цим зауважує, що інспектором поліції Оленич Т.В. 29.12.2022, в порядку протидії домашньому насильству ОСОБА_3 було винесено терміновий заборонний припис.

Разом з тим, аналізуючи зміст вказаного припису, суд бере до уваги те, що працівник правоохоронного органу, котрому в силу чинного законодавства надано повноваження щодо вжиття заходів запобігання та протидії домашньому насильству, отримавши заяву від ОСОБА_15 про вчинення щодо неї психологічного та фізичного насильства, здійснюючи її розгляд та безпосередньо сприймаючи обставини відносин між сторонами, оцінив ризики за факторами небезпеки щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої особи, кривдника, з`ясувавши обставин конфлікту та виявляючи чинники і умови, які створювали або могли створювати небезпеку для заявника, серед інших заходів, застосував САМЕ захід у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на три дні. При цьому дії суб`єкта, жодною із сторін конфлікту не оскаржувалися.

З огляду на це, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи заявника ОСОБА_1 про вірогідність настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, оскільки судом не здобуто жодних доказів про застосування щодо неї ОСОБА_3 фізичної сили.

Крім того, заявником не надано доказів, про те, що словесні образи, погрози, у тому числі щодо її дитини, приниження, залякування висловлені ОСОБА_3 у період часу з 26.03.2021 по день звернення до суду спрямовані на обмеження її волевиявлення і що такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку дитини, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, суд, беручи до уваги, що ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 вчинялися дії, у виді висловлювання образ, що містять ознаки психологічного насильства, що підтверджено даними термінового заборонного припису, та при вирішення питання щодо можливості застосування заходів тимчасового обмеження прав заінтересовані особи або покладення на неї обов`язків, про які клопоче заявник, враховує окрім вищевказаного, таке.

ОСОБА_3 на праві власності володіє частиною квартири, що в АДРЕСА_1 , постійно у ній проживає, де тимчасово наразі проживає заявник.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право і буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника допускається з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису, і у порядку, визначеному Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Таким чином, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи (про це йдеться у постанові КЦС ВС № 754/11171/19 від 28.04.2020 року).

Таким чином, суд, встановивши, що заявник ОСОБА_16 29.12.2022 піддавалася домашньому насильству зі сторони ОСОБА_3 у формі психологічного насильства, котра висловлювала образи, та, оцінивши ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, приходить до переконання про те, що застосувавши захід у виді заборони перебувати в місці спільного проживання, буде порушено справедливий баланс між метою такого заходу, досягнення якої передбачається(припинення конфліктних відносин, що виникають з приводу користування об`єктом нерухомого майна що перебуває у спільній власності заявника та заінтересованої особи), та засобами, які використовуються для її досягнення (позбавлення права володіння майном на певний час шляхом обмеження права на його використання як постійного місця проживання).

Також, беручи до уваги, що заявник не надала жодних доказів, а в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб її не переслідувала, будь-яке листування не вела чи в інший спосіб не контактувала, а тому підстав для застосування заходів: заборонити вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та інших місць частого відвідування заявниці на 200м; заборонити особисто чи через третіх осіб переслідувати заявницю та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, суд не знайшов.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви про застосування обмежувального припису.

Згідно ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.294, 3501, 3502, 3505, 3506, 3508 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , яким вжити заходити обмеження її прав строком на шість місяців, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 на 200м; заборонити ОСОБА_3 особисто чи через третіх осіб переслідувати ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею - відомовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи - віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Представник заявника: Шуріна Наталія Романівна, місце здійснення адвокатської діяльності: м. Львів, пл. Соборна, 9, діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №8 Львівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 03.01.2023;

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник заінтересованої особи: Талалаєва Олена Юріївна, місце здійснення адвокатської діяльності: м. Львів, вул. С. Бандери, 18/4, діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1187422 від 15.02.2023.

Головуюча Сабара Л.В