ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1477/23 Справа № 212/9044/21 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/9044/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 вересня 2022 року

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів.

На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01.10.2013 року по 31.07.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 37 227,80 грн., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 12 769,96 грн., 3% річних 3 302,41 грн.

Оскільки відповідачі добровільно заборгованість не сплачують позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 за період з жовтня 2013 року по липень 2021 року в розмірі 37 227,80 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 769,96 грн., 3% річних у розмірі 3 302,41 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції проігноровано положення ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В даному випадку судом проігноровано той факт, що в матеріалах справи міститься Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з якого вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 04.04.2003 Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. зареєстровано в реєстрі за № 1604.

Крім того апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем ОСОБА_2 при поданні відзиву на позовну заяву не заперечувався факт володіння правом власності на квартиру усіма відповідачами, а заперечувався лише неправомірність нарахування суми боргу та безпідставність стягнення сум індексу інфляції та трьох відсотків річних. При цьому заявляючи вимогу щодо застосування строку позовної давності відповідач визнає зобов`язання перед позивачем.

Апелянт зауважує на тому, що відповідачі по справі, як співвласники житлового приміщення, зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, які надавались позивачем.

Також апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції було порушено право позивача на своєчасне отримання доказів по справі, а саме доказів відповідача ОСОБА_1 про те, що вона є неналежним відповідачем по справі, що призвело до позбавлення позивача можливості наведення своєї правової позиції з даного питання та подачі до суду відповідної заяви (клопотання) про залишення позовних вимог в частині стягнення боргу з вказаного відповідача.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не врахувавши значиму обставину у справі відносно права власності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послугу з централізованого опалення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не є власниками квартири АДРЕСА_2 , не зареєстровані за вказаною адресою, фактично не отримували житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у період заявлений позивачем, а тому не є споживачами у розумінні наведених вище норм законодавства, які би дозволяли суду прийти до висновку про обов`язок відповідачів сплачувати заборгованість за надані послуги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.ст.4,6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідачі по справі, які є споживачами послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», вчасно оплату за надані послуги не здійснювали, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2013 року по 31 липня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 37 227,80 грн., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 12 769,96 грн., 3% річних 3 302,41 грн.

Разом з тим, як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно даних, які містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 273127730 від 03 вересня 2021 року, наданої позивачем, та № від 13 січня 2022 року, наданої позивачем на виконання ухвали суду, квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 04.04.2003 Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. зареєстровано в реєстрі за № 1604. (а.с.7,59).

При цьому, відповідачем ОСОБА_1 надано суду довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про те, що при здійснення реєстрації на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , реєстратором помилково здійснено подвійну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_2 : в майні з реєстраційними номерами 1204641 та 445616, вірний реєстраційний номер квартири 9 - 1204641. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідчений 04.04.2003 ОСОБА_5 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 1604 належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.107,108).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 зареєстрована з 06 жовтян 2003 року за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.39)

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого у Реєстрі права власності на нерухоме майно 29 квітня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітя 2003 року серія ВАС № 827419, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., та зареєстрованого в реєстрі за № 1604 (реєстраційний номер майна: 445616; номер права власності 468727).(а.с.112-114)

На підставі наведеного вище судом першої інстанції правильно установлено, що відповідач ОСОБА_1 не є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , або є власником вказаної квартири.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з огляду на наступне.

Відповідно до інформації відділу реєстрації проживання громадян ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23 травня 2003 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та з 13 травня 2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.54).

Дані про місце реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в реєстрі територіальної громади міста Кривого Рогу не містить інформації про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання (а.с.38).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знята з реєстрації з 05 лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 за рішенням виконкому Покровської районної в місті ради, дані про нову реєстрацію місця проживання в реєстрі територіальної громади міста Кривого Рогу відсутні (а.с.37).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідачі не є власниками квартири АДРЕСА_2 , не зареєстровані за вказаною адресою, фактично не отримували житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у період заявлений позивачем, а тому не є споживачами у розумінні наведених вище норм законодавства, які би дозволяли суду прийти до висновку про обов`язок відповідачів сплачувати заборгованість за надані послуги.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції проігноровано положення ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом не можуть бути підставою для скасування рішення суду прешої інстанції та задоволення позовних вимог позивача, оскільки матеріали справи не місять доказів того, що відповідачі по справі є власниками квартири АДРЕСА_2 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що в матеріалах справи міститься Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з якого вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 04.04.2003 Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. зареєстровано в реєстрі за № 1604 колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого у Реєстрі права власності на нерухоме майно 29 квітня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітя 2003 року серія ВАС № 827419, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., та зареєстрованого в реєстрі за № 1604 (реєстраційний номер майна: 445616; номер права власності 468727).(а.с.112-114)

Також вказаним судовим рішенням установлено, що згідно договору купівлі-продажу від 04 квітня 2003 року серія ВАС № 827419, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 придбала нерухоме майно, а саме трикімнатну кватиру, житловою площею 36,2 кв. м., загальною площею 60,67 кв.м., розташовану на третьому поверсі 9-ти поверхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , тому доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачі по справі, як співвласники квартири АДРЕСА_2 , зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, які надавались позивачем є безпідставними, оскільки відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співвласниками квартири АДРЕСА_3 .

Доказів того, що відповідачі по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем ОСОБА_2 при поданні відзиву на позовну заяву не заперечувався факт володіння правом власності на квартиру усіма відповідачами, а заперечувався лише неправомірність нарахування суми боргу та безпідставність стягнення сум індексу інфляції та трьох відсотків річних. При цьому заявляючи вимогу щодо застосування строку позовної давності відповідач визнає зобов`язання перед позивачем не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача, оскільки наведені вище обставини не є визнанням відповідачем позову в розумінні п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України та ст. 206 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено право позивача на своєчасне отримання доказів по справі, а саме доказів відповідача ОСОБА_1 про те, що вона є неналежним відповідачем по справі, що призвело до позбавлення позивача можливості наведення своєї правової позиції з даного питання та подачі до суду відповідної заяви (клопотання) про залишення позовних вимог в частині стягнення боргу з вказаного відповідача, оскільки вказане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не врахувавши значиму обставину у справі відносно права власності відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірну квартиру, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були, а бо ж наразі є власниками квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод

чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Згідно з вимогами цивільного процесуального закону кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при подачі апеляційної скарги позивач не ставив питання про витребування будь-яких доказів по справі.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у цій справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: