Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 704/715/18

15 лютого 2023 р. Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Дьяченка Д.О.

при секретарі Табачківській М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, розподіл будинку та земельної ділянки. На підставу своїх вимог посилається на те, що він з 28.10.1995 року по 11.08.2017 р. перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час перебування у шлюбі ними був спільно придбаний будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок та земельну ділянку було зареєстровано на відповідачку. Позивач вважає, що будинок та земельна ділянка є спільним майном подружжя, однак через те, що сторони добровільно не можуть дійти згоди щодо поділу майна, він змушений звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали, надали суду відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив в яких зазначили, що під час укладання договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_1 діяв на підставі довіреності і не мав права вчиняти даного роду правочинів у відношенні себе особисто, тобто у своїх інтересах та не може претендувати на предмет договору даного правочину. Уклавши договір купівлі-продажу зі свою дружиною він не може претендувати на будинок як на спільну сумісну власність подружжя. Також вони не визнають належними доказами копію трудової книжки та боргові розписки позивача, оскільки ті можуть бути підробленими або написаними безпосередньо перед подачею відзиву на позов.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані по справі, приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що згідно з рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 11.08.2017 року шлюб, укладений 28.10.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 05.12.2003 року ОСОБА_1 , що діяв від імені ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 будинок в АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01.12.2003 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 будинок земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Позивач, як доказ того, що ним здійснювався розрахунок за придбаний будинок та земельну ділянку надав суду розписки про позичання ним грошей.

Так, згідно з розпискою від 17.09.2003 р. ОСОБА_1 взяв у борг в ОСОБА_4 1000 дол. США. для купівлі будинку.

Згідно з розпискою від 14.10.2003 р. ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_5 500 дол. США. для купівлі будинку.

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив стверджує, що дані розписки можуть бути підроблені або написані безпосередньо перед подачею відповіді на відзив тому звернулась з клопотанням про призначення судово-технічної експертизи даних документів.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі №704/715/18 від 15.10.2020 р. №15508/20-34 записи та підписи, що містяться в розписках датованих 17.09.2003 р. та 14.10.2003 р. виконані пишучими приладами, спорядженими чорнилом чорного кольору. Відповісти на інші питання: чи відповідає давність написання розписки даті зазначеній в документі, чи виконані підписи у розписках, датованих 17.09.2003 р. 14.10.2003 р. у той час яким датовані документи, не видалось можливим.

Також суд зазначає, що відповідач, аргументуючи невизнання позову в цілому тим, що позивач не має права на майно, зазначене у позові, оскільки він був представником продавця даного будинку, не наводить жодних аргументів щодо земельної ділянки, яка є предметом спору та яка була придбана нею під час шлюбу з позивачем безпосередньо у власника цієї землі, без посередництва позивача.

Посилання позивача на те, що дані правовідносини повинні регулюватись законодавством, що діяло на момент виникнення даних правовідносин, а саме - КЗпШС України та ЦК України (в редакції 1963 р.) задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п.4 перехідних положень ЦК України (2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України положення цього кодексу застосовують до тих обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним законної сили. Незважаючи на набуття права власності на спірне майно подружжям на момент дії ЦК України (в редакції 1963 р.) та КЗпШС України, їх відносини як сімейні, так і з приводу володіння, користування спільним майном існували протягом дії нового цивільного та сімейного кодексів, оскільки сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 11.08.2017 р., тому суд приходить до висновку, що до даних спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України (2003 р.) та норми СК України.

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Стосовно посиалання відповідача на те, що позивач не набув права на спільну сумісну власність у зв`язку з тим, що він як представник продавця не мав права укладати угоду у власних інтересах суд зазначає, що такі доводи не є підставою для позбавлення позивача права на частину у спільному майні подружжя, а є підставою для визнання такої угоди недійсною, однак така вимога відповідачем не заявлялася та не є предметом даного позову.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що оскільки будинок, що розташований в АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій розташований будинок були придбані під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, то позов підлягає до задоволення повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 69,70 СК України, ст. 355-358, 372 ЦК України, ст. 258, 259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку та земельної ділянки задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м. із надвірними будівлями та земельну ділянку кадастровий номер :03:002:0233 площею 910,44 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину будинку із надвірними будівлями та на частину земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0233 площею 910,44 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 21.02.2023 р.

Суддя Д.О. Дьяченко