КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/25/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нарішення Дарницького районного суду міста Києва від 1 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила здійснити поділ майна, що об`єктом права спільної сумісної власності сторін та виділити їй у власність: 1/2 частину нежитлового приміщення № 437, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 150,1 кв. м, вартістю 1 250 000 грн; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 98,50 кв. м, вартістю 773 619 грн; а відповідачу виділити у власність: страхове відшкодування у розмірі 628 850 грн в якості вартості автомобіля Subaru Outback 2,5 CVT, 2013 року випуску; земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану у Броварському районі Київській області, кадастровий номер :06:004:0109, вартістю 125 000 грн; гараж вартістю 250 000 грн; 1/2 частину нежитлового приміщення № 437, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 150,1 кв. м, вартістю 1 250 000 грн; грошові кошти на рахунках в банках.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 18 липня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 грудня 2016 року. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 4 000 грн та 3 500 грн щомісячно відповідно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Постановою Київського апеляційного суду від 6 серпня 2019 року вказане рішення суду змінено в частині стягнення аліментів шляхом доповнення його резолютивної частини посиланням на те, що визначений судом розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону, а також шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови суду.

Позивач зазначила, що згідно довідки-розрахунку заборгованості Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 7 листопада 2019 року відповідач має перед нею заборгованість по сплаті аліментів станом на 1 листопада 2019 року в сумі 106 209,65 грн, а тому наявні підстави, передбачені частиною другою статті 70 СК України, для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна, придбаного (набутого) за рахунок спільних коштів сторін та оформленого на відповідача, а саме: квартири АДРЕСА_2 , придбаної у лютому 2012 року в кредит; автомобіля Subaru Outback 2,5 CVT, 2013 року випуску, придбаного у червні 2013 року та викраденого у жовтні 2017 року; автомобіля Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, придбаного у жовтні 2011 року та викупленого нею після розірвання шлюбу у грудні 2017 року; земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Гоголівської сільської ради у Броварському районі Київській області, кадастровий номер :06:004:0109, набутої в порядку безоплатної приватизації у липні 2011 року; гаража, документи на який знаходяться у відповідача; нежитлового приміщення № 437, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за відповідачем у квітні 2017 року; спільних коштів на рахунках, відкритих на ім'я відповідача в різних банківських установах. Ураховуючи, що відповідач не визнає того факту, що вказане вище майно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав.

У січні 2020 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати його особистою власністю нежитлове приміщення № 437, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 150,1 кв. м, та земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :06:004:0109, а також виділити йому у власність частку у розмірі 70 %, а відповідачу - 30 % від загальної площі квартири АДРЕСА_2 , вартістю 200 000 дол. США.

Також просив в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ним право власності на: телевізор Sony KDL3 вартістю 4 899,90 грн; телевізор Sony KDL-46W905А вартістю 17 099,90 грн; акустику Sony GTK-X1BT вартістю 8 999 грн; дрель ударну PSB 500 RE Б3 вартістю 1 000 грн; лобзик Bosch вартістю 956,06 грн; нyоутбук Acer вартістю 6 377 грн; принтер Samsungвартістю 3 098,94 грн; роутер Asus вартістю 1 034 грн; принтер Canon вартістю 825 грн; сейф Griffon M.60E вартістю 6 487,70 грн; телевізор Samsung SM 933HD, вартістю 5 400 грн; телевізор Sony KDL-40W905A вартістю 14 999 грн; профілактор Євмінова вартістю 4 000 грн; високошвидкісний роутер Asus RT AC 87U вартістю 4 898,97 грн; диван розкладний модульний, крісло, пуф вартістю 12 470 грн; фотоапарат Sony з картою пам`яті вартістю 4 999,05 грн; а всього загальною вартістю 97 553,52 грн. Визнати в порядку поділу спільного майна за відповідачем право власності на: варочну поверхню вартістю 4 000 грн; гарнітур кухонний вартістю 4 800 грн; диван двомісний вартістю 3 971 грн; домофон Kenweiвартістю 5 000 грн; духову шафу Indesit вартістю 5 000 грн; замок на вхідні двері вартістю 2 229,10 грн; мікрохвильову піч Candy вартістю 3 500 грн; мийку вартістю 3 762 грн; пральну машину LG WD-80/92 г. вартістю 7 000 грн; диван шкіряний кутовий вартістю 15 000 грн; холодильник Ariston вартістю 12 000 грн; меблі (двуспальне ліжко, шафи-купе, шафи для одягу) вартістю 20 000 грн; бойлер Bosch вартістю 5 000 грн; будівельні матеріали для підлоги вартістю 7 687,15 грн; автомобіль Subaru Forester, 2004 року випуску вартістю 228 599,59 грн; а всього загальною вартістю 507 548,84 грн. Стягнути з відповідача на його користь різницю вартості спільного сумісного майна в сумі 409 995,32 грн.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що після розірвання шлюбу між сторонами 6 грудня 2016 року відповідач разом з дітьми проживають у мебльованій квартирі з ремонтом за адресою: АДРЕСА_3 , а позивач почав проживати окремо, але регулярно приймав участь у житті дітей,добровільно сплачував кошти на їх утримання і не має жодної заборгованості по сплаті аліментів. Більшість особистих речей позивача, всі меблі, предмети побуту та техніка, які, окрім спірної квартири, були придбані у період шлюбу, залишились у квартирі для комфортного проживання дітей. Однак згодом частина вищевказаного майна з квартири зникла, тому позивач вважає необхідним поділити його за запропонованим варіантом із одночасним стягненням з відповідача відповідної компенсації вартості спільного сумісного майна. При цьому спірна квартира на теперішній час має значно більшу вартість, ніж ту, про яку вказує позивач за первісним позовом з огляду на те, що об`єктом купівлі-продажу були лише майнові права на квартиру, а після введення будинку в експлуатацію, проведення ремонтних робіт, підключення необхідних комунікацій та розвитку району вартість об`єкту нерухомого майна істотно зросла приблизно до 200 000 дол. США.

Вказав, що нежитлове приміщення АДРЕСА_4 було придбане ним після розірвання шлюбу для своїх особистих потреб, а не в інтересах колишньої сім`ї, тому не підлягає включенню до об`єктів поділу. Вказане нерухоме майно починаючи із 3 квітня 2017 року належить йому на праві власності на підставі правочинів, укладених після припинення шлюбних відносин з відповідачем без її згоди, відтак є його особистою приватною власністю. Крім того, спірна земельна ділянка для ведення індивідуального садівництва, як знаходиться на території Гоголівської сільської ради у Броварському районі Київській області, набута ним у власність у період шлюбу шляхом приватизації частки землі із державного земельного фонду на підставі розпорядження Броварської РДА Київської області № 976 від 6 червня 2011 року, отже є його особистим приватним майно та не підлягає поділу в силу вимог статті 81, 116 ЗК України та статті 57 СК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнано за: ОСОБА_5 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частину земельної ділянки, розташованої у Броварському районі Київської області, площею 0,1200 га, кадастровий номер :06:004:0109; ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частину земельної ділянки, розташованої у Броварському районі Київської області, площею 0,1200 га, кадастровий номер :06:004:0109.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 371 грн судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визнання права власності на квартиру та 1/2 частину нежитлового приміщення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Трегуб О.А. просить вказане судове рішення скасувати в частині частково задоволених первісних позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічних вимог з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та пояснення учасників справи у судовому засіданні, перевіривши мотиви оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційних скарг, а також дослідивши зміст процесуальних документів у справі, колегія суддів вважає, що справу слід повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення з наступних підстав.

Частиною другою статті 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої, другої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За змістом частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_1 просила здійснити поділ майна, що об`єктом права спільної сумісної власності сторін та виділити їй у власність:

- 1/2 частину нежитлового приміщення № 437, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 150,1 кв. м, вартістю 1 250 000 грн;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 98,50 кв. м, вартістю 773 619 грн;

а ОСОБА_2 виділити у власність:

- страхове відшкодування у розмірі 628 850 грн в якості вартості автомобіля Subaru Outback 2,5 CVT, 2013 року випуску;

- земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану у Броварському районі Київській області, кадастровий номер :06:004:0109, вартістю 125 000 грн;

- гараж вартістю 250 000 грн;

- 1/2 частину нежитлового приміщення № 437, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 150,1 кв. м, вартістю 1 250 000 грн;

- грошові кошти на рахунках в банках.

У свою чергу ОСОБА_2 в поданому зустрічному позову просив визнати його особистою власністю:

- нежитлове приміщення № 437, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 150,1 кв. м;

- земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :06:004:0109,

- виділити йому у власність частку у розмірі 70 %, а відповідачу - 30 % від загальної площі квартири АДРЕСА_2 , вартістю 200 000 дол. США.

Крім того, ОСОБА_2 просив поділити між ним та ОСОБА_1 меблі, предмети побуту та техніку згідно наданого переліку, а також автомобіль Subaru Forester, 2004 року випуску вартістю 228 599,59 грн, за запропонованим варіантом, стягнувши з останньої на його користь різницю вартості спільного сумісного майна в сумі 409 995,32 грн.

Розглядаючи дану справу, районний суд установив, що предметом судового розгляду у даній справі є:

- квартира АДРЕСА_2 ;

- страхове відшкодування в сумі 628 850 грн за автомобіль Subaru Outback 2,5 CVT, 2013 року випуску;

- автомобіль Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- земельна ділянка площею 0,12 га, розташована в Київській області, Броварський район (кадастровий номер земельної ділянки:06:004:0109);

- гараж вартістю 250 000 грн;

- нежитлове приміщення № 437 площею 150,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 250 000 грн;

- меблі, предмети побуту та техніку відповідно до вказаного переліку.

За змістом оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції фактично вирішив спір між сторонами з приводу поділу вказаного вище майна, задовольнивши первісний позов ОСОБА_1 частково та відмовивши у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Однак, в описовій та мотивувальній частинах рішення від 1 листопада 2021 року суд не зазначив та не надав жодної правової оцінки первісним позовним вимогам ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме грошових коштів на рахунках в банках, які остання просила виділити у власність ОСОБА_2 , а відтак спір між сторонами в цій частині фактично залишився не вирішеним.

При цьому матеріали справи не свідчать, що після відкриття провадження та до ухвалення у справі рішення по суті спору позовні вимоги уточнювались та/або зменшувались стороною позивача.

Відповідно до статей 269 - 271 ЦПК України після проголошення судового рішення суд, що ухвалив його, не може, як правило, сам скасувати або змінити власне рішення. Тому, за загальним правилом, допущені недоліки судового рішення виправляються вищестоящим судом.

Проте суд має ряд повноважень, передбачених цими положеннями, з усунення недоліків ухвалених ним рішень. Такими повноваженнями є виправлення описок та арифметичних помилок в судовому рішенні, ухвалення додаткового рішення або його роз`яснення.

Згідно пункту 1 частини першої статті 270 ЦК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього.

Згідно із частиною третьою статті 365 ЦПК України якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя необхідно повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення щодо заявлених позовних вимог у справі, які не вирішені в оскаржуваному рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 1 листопада 2021 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 270, 365, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжяповернути до Дарницького районного суду міста Києва для вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення протягом десяти днів з моменту надходження справи до суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко