Справа № 362/4425/22
Провадження № 2-о/357/15/23
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

"04" січня 2023 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуров В. П. , розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонно-го суду Київської області, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2022 року справу передана до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

Автоматизованою системою документообігу суду справу передано для розгляду судді Цукурову В.П.

Заявлені вимоги обґрунтовано наступними обставинами. Вона, ОСОБА_1 (дівоче прізвище « ОСОБА_1 »), 03.09.1988 року уклала шлюб із ОСОБА_3 . Після ук-ладення шлюбу вона продовжувала працювати комплектувальником матеріалів покрою та ви-робів на Білоцерківському учбово-виробничому підприємстві Українського товариства глухих, де почала свою трудову діяльність з 15.07.1985 року. В липні 1989 року в зв`язку з відряджен-ням її чоловіка на постійне місце служби до Російської Федерації в м. Рязань вона також зміни-ла своє фактичне місце проживання, виїхавши із чоловіком до Російської Федерації в м. Рязань. З 28 липня 1989 року була працевлаштована на посаду касира аптеки №174 м. Рязань, через місяць звільнилася з попереднього місця роботи та з 07.09.1989 року була працевлаштована бухгалтером сектору обліку та складів залізничної станції Рязань-1, вказані обставини підтвер-джуються відповідними записами у її трудові книжці. Проте, відповідно до записів її трудової книжки у період її перебування на території Російської Федерації вказано, що вона працювала на залізничній станції з 07.09.1989 року по 01.04.1993 року, однак цей період перебування на території РФ, зазначений у трудовій книжці не відповідає дійсним обставинам та терміну її там перебування до 01.04.1993 року, оскільки вона вже вагітною повернулася на Батьківщину у квітні 1990 року і постійно перебувала в Україні та проживала у м. Узин Білоцерківського району Київської області, та ІНФОРМАЦІЯ_1 у Білоцерківському районному пологовому будинку народила сина ОСОБА_4 , що підтверджується його свідоцтвом про народження, виданим 31.05.1990 року відділом РАЦС Білоцерківського міськвиконкому Київської області.

У квітні 2022 року з метою призначення дострокової пенсії у зв`язку з досягненням від-повідного пенсійного віку, вона звернулася з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

20.06.2022 року вона отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду Украї-ни у Київській області від 20.06.2022 року № 22 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, станом на 01 січня 1993 року, визначило час її проживання у зоні посиленого радіологічного контролю строком у 3 роки 4 місяців 10 днів.

В зв`язку з цим, вона змушена звертатися до суду з метою доведення її проживання у зо-ні посиленого радіологічного контролю, починаючи з 10.05.1990 року станом на 01.01.1993 року.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про те, що у відкритті прова-дження у справі необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одер-жання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначе-ний у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне зна-чення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року в справі N569/7589/17 за заявою про встановлення факту проживання заявника на території зони гаран-тованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорно-бильської катастрофи, зроблено висновок про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастро-фи, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі N162/760/17 за заявою про встановлення факту постійного проживання заявника на території зони гаранто-ваного добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорно-бильської катастрофи, зроблено висновок про те, що судами не можуть розглядатися заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастро-фи, оскільки законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. Заявник має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, зве-рнувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Та-кож установлено, що між заявником і заінтересованими особами виник спір з приводу призна-чення заявнику пенсії на пільгових умовах, тому заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір між заявником та управлінням ПФУ, сільською радою щодо права на приз-начення пенсії на пільгових умовах підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, у вищевказаних постановах за заявами про встановлення факту постійного проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що заява про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може розглядатися судами, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на території радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2021 року в справі N 695/867/17).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням наведеного, слід зробити висновок про те, що заява про встановлення фа-кту постійного проживання у визначеному місці не підлягає розгляду в порядку окремого про-вадження, а спір заявником та відповідним відділенням Пенсійного фонду України щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року в справі № 14-369цс19.

Також, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Каса-ційного цивільного суду від 06.05.2020 року у справі № 381/3359/17, зазначено, що закриваючи провадження у справі, апеляційний суд, встановивши, що між сторонами виник спір з приводу призначення заявнику пенсії на пільгових умовах, дійшов правильного та обґрунтованого ви-сновку про те, що вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на призна-чення такої пенсії має розглядатися у позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що заявнику ОСОБА_1 встановлення факту прожи-вання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в період з 10.05.1990 року по 01.01.1993 року необхідно для призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, як зазначалося вище, у судовому порядку не можуть розглядатися заяви щодо встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастро-фи, у тому числі встановлення факту постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю. Між ОСОБА_1 , як особою, яка, як вона зазначає, проживала у зоні посиленого радіологічного контролю та Пенсійним фондом як суб`єктом владних повноважень існує спір про право на отримання пенсії. Умови призначення та виплата якої провадяться у відповідності до вимог Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслі-док Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У випадку незгоди із рішенням державного органу, заінтересована особа може звернути-ся за захистом своїх прав до суду за правилами адміністративного судочинства.

Після того, коли заявник ОСОБА_1 звернеться в установленому законом порядку до органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії на пільгових умовах та відповідний орган прийме (не прийме) рішення з цього приводу, спір між ОСОБА_1 та управлінням ПФУ, якщо такий виникне та буде існувати щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах, буде підлягати вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Наведені обставини свідчать про наявність спору про право на отримання пенсії та пільг, який не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження, повинен вирішуватися в порядку позовного провадження з дотриманням правил адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження у справі на підставі вищенаведеного.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.1 ч. 1ст. 187 ЦПК України, ст. ст. 3, 260-263, 293, 315, 353-355 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області В.П. Цукуров