Справа № 522/1824/23
Провадження № 2-о/522/102/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31січня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Свяченої Ю.Б.,

за участі секретаря судового засідання -Замниборщ А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Приморського відділудержавної реєстраціїактів цивільногостану вм.Одесі Південного міжрегіонального управлінняМіністерства юстиції(м.Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,-

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2023 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до Приморського районного суду міста Одеси провстановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території, в якій просить: встановити факт народження ОСОБА_3 , дитини чоловічої статі в місті Керч Автономної Республіки Крим, України, громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , під час перебування їх у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син( ОСОБА_5 ) на окупованій території, а саме в м. Керч, АР Крим, Україна (на підтвердження цього заявник додає копію епікриза з історії розвитку новонародженого №1239, із якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06 год 33 хв у ОСОБА_2 народився хлопчик.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2023 року відкрито провадження в порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 31 січня 2023 року.

У судове засідання 31 січня 2023 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляду справи у її відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 09 лютого 2008 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції АР Крим, Україна.

Заявником, як доказ обґрунтування своїх вимог надано до суду копію епікриза з історії розвитку новонародженого №1239, із якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06 год 33 хв у ОСОБА_2 народився хлопчик.

Автономна Республіка Крим визначена тимчасово окупованою територією відповідно до п.1 ч.1 ст.3 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку ст.1 цього Закону є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до положень ч.2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, народження фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з положеннями п.4 ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року Рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic o f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Проведення державної реєстрації народження сина заявника не вбачається за можливе навіть в будь-якому органі РАЦС на території підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт народженнясина ОСОБА_2 .

Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заяву про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про народження особи, видане державним органом України.

Згідно п.8 ч.1 ст.430 та ч.4 ст.317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Приморського відділудержавної реєстраціїактів цивільногостану вм.Одесі Південногоміжрегіонального управлінняМіністерства юстиції(м.Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території- задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_3 , дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Керч Автономної Республіки Крим, України, (тимчасово окупована територія України), батьком якого є ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_2 , громадянин України), матір`ю якого є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт № НОМЕР_3 , громадянка України).

Допустити негайне виконання рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.Б. Свячена

31.01.23