Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1658/22
Провадження №: 2/332/82/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді: Марченко Н.В.
при секретарі: Петракей Р.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кара Юлії Миколаївни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач в особі представника адвоката Кара Ю.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло та договору дарування, їй належить квартира АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з 07.12.2016 року по теперішній час зареєстрований відповідач, який фактично з 2018 року у квартирі не проживає. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу у користуванні майном та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги за зареєстровану, але не проживаючу фактично особу. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений вчасно та належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 04.01.2023 року.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 30.12.2003 року на праві спільної часткової власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , іншими співвласниками квартири були - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким також належала квартира по 1/3 частині (а.с.9).
10.12.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договорів дарування зареєстрованих в реєстрі за № 486 та №488 посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюком В.О. подарували належні їм на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору дарування та копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с.11-14).
У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с.58).
07.12.2016 року позивач зареєструвала ОСОБА_2 у належній їй на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду у відповідності до якої, ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою з 07.12.2016 року по теперішній час (а.с.21).
22.09.2017 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено шлюб за актовим записом № 839. У зв`язку із укладенням шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.8).
Відповідно до акту не проживання № 3 від 22.07.2022 року складеного мешканцями ОСББ «Електрична 249» - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з січня 2018 року по теперішній час, його особистих речей в квартирі не має. (а.с.16).
У добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідач не знімається. Даний факт створює перешкоди позивачу у користуванні квартирою, та несе додаткові витрати по утриманню квартири, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Оскільки відповідач знаходиться на реєстраційному обліку за місцем проживання в квартирі позивача, тому вона не може реалізувати своє право і розпорядитися майном так, як цього бажає, та повинна нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, отже за таких підстав ,суд вважає, що право позивача щодо володіння спірною квартирою порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 223, 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кара Юлії Миколаївни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Н.В. Марченко