Єдиний унікальний номер судової справи: 477/807/21
Провадження № 22-ц/812/207/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

20 лютого 2023 року м. Миколаїв справа № 477/807/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Болуславською О.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2022 року, ухвалене у складі головуючого судді Козаченка Р.В., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене 23 грудня 2022 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

установив:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулося із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

09 грудня 2005 року між Банком та ОСОБА_2 , який є чоловіком відповідача, було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник був ознайомлений із умовами кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

На момент його смерті заборгованість за вказаним кредитним договором становила 9 032 грн 84 коп, яка складалася з 2 982 грн 68 коп заборгованості за тілом кредиту, в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту; 649,35 грн заборгованості за простроченими відсотками та 5 400, 81 грн пені.

Банк зазначав, що спадкоємцем ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 9 032,84 грн, а також судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Банком не доведено факти прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 лише відповідачем та наявності спадкового майна та його вартості.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність вказаного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження судом обставин справи та неналежну оцінку доказів, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач є належним спадкоємцем, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, судом не було з`ясовано правовий статус будинку за адресою реєстрації спадкодавця, хто є його власником та чи не увійшов вказаний будинок до спадкового майна. Відповідачка до суду першої інстанції не з`явилася, заперечень на позов не подала, не надала доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

У судове засідання суду апеляційної інстанції позивач свого представника не направив, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. У поштових повідомленнях отриманих судом апеляційної інстанції 23 лютого 2023 року та 17 лютого 2023 року проставлена відмітка про її відсутність за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно до положень пункту 4 частини сьомої статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути борг за кредитним договором з ОСОБА_1 як спадкоємця позичальника ОСОБА_2 і в якості правового обґрунтування своїх позовних вимог посилався на положення статей 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2021 року переведено розгляд справи в загальний порядок позовного провадження.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Норми вказаних статей визначають, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частини друга та третя статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті у тій же редакції).

Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вирішуючи спір суд першої інстанції помилково послався на положення статті 1281 ЦК України в редакції цієї статті зі змінами, внесеними згідно із Законом №2478-VIII від 03 червня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що 09 грудня 2005 року між Банком та ОСОБА_2 , який є чоловіком відповідачки, укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника.

Базова процентна ставка узгоджена в розмірі 3 процента в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Розмір неустойки сторонами узгоджено не було.

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, ОСОБА_2 не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.

Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі, як іншої базової процентної ставки, ніж зазначена в анкеті заяві, так і сплати неустойки.

Під час дії кредитного договору ОСОБА_2 отримав одну кредитну картку 10 грудня 2005 року строком дії до грудня 2012 року.

22 грудня 2005 року ОСОБА_2 . Банком було встановлено кредитний ліміт розміром 2 800 грн, 12 квітня 2007 року збільшено до 3 000 грн, 24 грудня 2008 року збільшено до 3 700 грн, 10 січня 2009 року зменшено до 2 990 грн.

Виписка по рахунку ОСОБА_2 свідчить, що він користувався кредитними коштами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

АТ КБ «ПриватБанк» у позові вказувало, що позичальник на момент смерті мав невиконані боргові зобов`язання у сумі 9 032 грн 84 коп, з яких: 2 982 грн 68 коп заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту; 649,35 грн заборгованість за простроченими відсотками та 5 400, 81 грн пені.

Відповідач не довів, що позивач пропустив строки пред`явлення вимоги до спадкоємців за кредитним договором, які встановлені статтею 1281 ЦК України.

До позовної заяви позивачем додано копію ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 помер ще до звернення позивача із цим позовом.

04 травня 2020 року Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області зареєстровано претензію кредитора АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців ОСОБА_2 .

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 725/1820/16 (провадження № 61-12559св20) зроблено правовий висновок про те, що оскільки кредитор заявив державній нотаріальній конторі про наміри пред`явити до спадкоємців вимоги за існуючими зобов`язаннями боржника, то підстав для застосування наслідків пропуску шестимісячного строку для звернення кредитора до спадкоємців, встановленого частиною другою статті 1281 ЦК України, немає.

Отже, матеріалами справи не спростовано те, що позивачу стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_2 у лютому 2020 року.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» своєчасно пред`явлено вимоги до спадкоємця позичальника шляхом направлення повідомлення про наявність кредиторської заборгованості на адресу нотаріуса.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що на час смерті ОСОБА_2 з ним постійно проживали дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 .

Матеріали вказаної справи доводять, що спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися.

Наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що спадщина була прийнята зокрема ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого, що підтверджується актовим записом про одруження №18 від 20 листопада 1994 року, оскільки відповідно до інформації Мішково-Погорілівської сільської ради вона з дітьми була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою: АДРЕСА_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дослідженої судом апеляційної інстанції, встановлено, що за фізичною особою ОСОБА_2 відомості щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно відсутні.

Згідно довідки з Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області від 07 лютого 2023 року за №31/468-14-2022, наданої на запит апеляційного суду, за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані.

Отже, вказане свідчить, що у спадкодавця ОСОБА_2 відсутнє спадкове майно.

Між тим, на думку колегії суддів, підстави для стягнення зі спадкоємця ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором відсутні, оскільки досліджені докази не доводять наявності на час його смерті боргових зобов`язань перед Банком.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_2 вбачається, що він за час дії кредитного договору отримав 13 060, 40 грн кредитних коштів. Банком нараховано проценти 10 411, 40 грн. Всього позичальник погасив 24 395, 41 грн. Пеня не була обумовлена договором.

Зазначені обставини вказують, що станом на 08 вересня 2017 року заборгованість у ОСОБА_2 за кредитним договором була відсутня.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів констатує, що у АТ КБ «ПриватБанк» не виникло права на стягнення зі спадкоємця ОСОБА_2 заборгованості за дослідженим кредитним договором, оскільки позичальник не мав заборгованості перед Банком.

За такого, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 не може бути задоволений з наведених вище підстав.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення належить змінити, зазначивши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» стосуються встановлення обсягу спадкового майна та його вартості, визначення тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, у разі доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, а тому не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Оскільки оскаржуване судове рішення змінене апеляційним судом лише в мотивувальній частині, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий Н. В. Самчишина

Судді Т. Б. Кушнірова

Т. В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.