Постанова

Іменем України

15 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 722/965/21

провадження № 61-9718св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сокирянська міська рада Дністровського району Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року у складі судді Унгуряна С. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Лисака І. Н., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позовну заяву і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області (далі - Сокирянська міська рада) про визнання незаконними та скасування рішень міської ради, посилаючись на те, що внаслідок приватизації майна Колективного сільськогосподарського підприємства «Михалкове» (далі - КСП «Михалкове») 23 жовтня 2017 року вона набула у власність нерухоме майно - нежитлову будівлю (АЗС) загальною площею 19,3 кв. м, розташовану на земельній ділянці площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, за адресою: АДРЕСА_1 . Вона мала намір отримати вказану земельну ділянку в оренду. За її заявою наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 05 грудня 2018 року № 24-1702/14-18-СГ їй був наданий дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, однак договір оренди не було укладено у зв`язку з тим, що на той час тривав процес передачі земель державної власності, які знаходяться за межами населених пунктів, але в межах територій сільських рад, до власності сільських рад.З 05 жовтня 2020 року зазначена земельна ділянка перейшла із земель державної власності у комунальну власність Михалківської сільської ради Дністровського району Чернівецької області (далі - Михалківська сільська рада). Рішенням Михалківської сільської ради від 23 жовтня 2020 року № 259/31-2020 було надано дозвіл Виконавчому комітету цієї ради на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу ділянки комунальної власності площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, зобов`язано Виконавчий комітет замовити виготовлення технічної документації та подати її на затвердження. Рішенням Михалківської сільської ради від 10 листопада 2020 року № 269/32-2020 було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, на дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07): площею 0,3008 га, кадастровий номер :04:001:0495; площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496. Земельна ділянка площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496, на якій безпосередньо знаходиться належна їй нежитлова будівля, 02 листопада 2020 року була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а 12 листопада 2020 року право власності Михалківської сільської ради на вказану земельну ділянку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав. Отже, згідно з рішенням власника, яким на той час була Михалківська сільська рада, поділена земельна ділянка площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, припинила своє існування. Таким чином, набувши у власність нежитлову будівлю, вона відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) стала користувачем цілісної на той час земельної ділянки площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, а після її поділу і реєстрації 12 листопада 2020 року права власності Михалківської сільської ради на поділені земельні ділянки вона стала користувачем новоствореної земельної ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496, на якій безпосередньо знаходиться належна їй нежитлова будівля. Вона вже використала своє право безоплатної приватизації землі, тому 23 березня 2021 року звернулася до Сокирянської міської ради, яка в ході адміністративно-територіальної реформи стала правонаступником Михалківської сільської ради, із заявою про надання дозволу на викуп існуючої на той час і належним чином зареєстрованої земельної ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496, однак листом Сокирянської міської ради від 26 квітня 2021 року № 264 отримала відмову, мотивовану тим, що рішення Михалківської сільської ради, яким було затверджено поділ земельної ділянки, є неправомірним. При цьому в листі не зазначено нормативних актів, які були порушені рішенням про поділ земельної ділянки, з яких підстав можна вважати рішення неправомірним, чи було рішення сільської ради скасоване у встановленому законом порядку. В подальшому Сокирянська міська рада прийняла рішення від 22 квітня 2021 року №127/06-21, пунктом 1.7 якого було вирішено надати дозвіл на об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0495 та :04:001:0496, а також - рішення від 27 травня 2021 року № 157/07-21, яким було затверджено технічну документацію щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0090, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені рішення є незаконними у зв`язку з тим, що вона як користувач земельної ділянки не давала відповідачу передбаченої пунктом «е» частини першої статті 56 Закону України «Про землеустрій» нотаріально посвідченої згоди на об`єднання земельних ділянок. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: визнати протиправним, нечинним і скасувати рішення Сокирянської міської ради від 22 квітня 2021 року № 127/06-21 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки» в частині пункту 1.7 про об`єднання земельної ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496, із земельною ділянкою кадастровий номер :04:001:0495; визнати протиправним, нечинним і скасувати рішення Сокирянської міської ради від 27 травня 2021 року № 157/07-21 «Про затвердження технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки».

У відзиві на позовну заяву Сокирянська міська рада заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не оформила належним чином своє право користування спірною земельною ділянкою, зокрема шляхом укладення договору оренди, тому вона не є користувачем цієї ділянки відповідно до закону, у зв`язку з чим отримання нотаріально посвідченої згоди, передбаченої пунктом «е» частини першої статті 56 Закону України «Про землеустрій», на поділ та об`єднання земельної ділянки від позивача не вимагалося і Сокирянська міська рада мала право на власний розсуд розпоряджатися майном, яке перебуває в її власності. Оскільки оскаржувані позивачем рішення міської ради були прийняті з дотриманням статті 19 Конституції України та інших норм законодавства України, то правових підстав для визнання їх нечинними та скасування немає.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження умов та обсягів використання земельної ділянки попереднім землекористувачем - КСП «Михалкове». Оскільки позивач не довела обставин переходу до неї права користування земельною ділянкою, в тому числі новоствореною внаслідок поділу, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тобто не довела набуття нею статусу землекористувача в розумінні статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, то отримання відповідачем від неї нотаріально посвідченої згоди на поділ чи об`єднання земельної ділянки, яка передбачена пунктом «е» частини першої статті 56 Закону України «Про землеустрій», не вимагалося. Сокирянська міська рада як правонаступник Михалківської сільської ради, приймаючи оскаржувані рішення від 22 квітня 2021 року № 127/06-21 та від 27 травня 2021 року № 157/07-21, діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і вказані рішення щодо об`єднання земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності, не порушують прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_1 .

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

30 вересня 2022 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга ОСОБА_1 подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 щодо автоматичного переходу права на земельну ділянку до нового власника жилого будинку, будівлі або споруди, які розташовані на цій земельній ділянці. Крім того, на час її звернення до Сокирянської міської ради із заявою про викуп спірної земельної ділянки, ця ділянка вже була сформована, 20 листопада 2020 року була зареєстрована в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та перебувала у власності Михалківської сільської ради. Тому незрозумілим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про те, що в цій справі підлягали доказуванню обставини землекористування не фактичним попереднім власником - Михалківською сільською радою, а КСП «Михалкове», яке вже десятки років не існує.

У грудні 2022 року Сокирянська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну каргу, в якому просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. На час набуття позивачем права власності на нежитлову будівлю спірна земельна ділянка не була сформована і КСП «Михалкове» як попередній власник цієї будівлі не оформив своє право користування ділянкою. Оскільки сам факт набуття права власності на будівлю чи споруду не може бути достатньою підставою для висновку про набуття особою у власність чи користування земельної ділянки, то доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що з виникненням права власності на нежитлову будівлю на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, у тих обсягах, які були у попереднього власника, не заслуговують на увагу.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В. від 30 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Сокирянського районного суду Чернівецької області.

13 грудня 2022 року справа № 722/965/21 надійшла до Верховного Суду.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 24 січня 2023 року у зв`язку з відрядженням судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Усика Г. І. до Вищої ради правосуддя призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2023 року матеріали справи № 722/965/21 передано судді-доповідачу Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Карпенко С. О.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 23 жовтня 2017 року ОСОБА_1 набула у власність нерухоме майно - нежитлову будівлю (АЗС) площею 19,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ,що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 жовтня 2017 року.

Вищевказана нежитлова будівля (АЗС) була розташована на земельній ділянці площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, однак будь-яке право на цю земельну ділянку (власності, користування тощо) за попереднім власником будівлі - КСП «Михалкове» не було зареєстроване.

Рішенням Михалківської сільської ради від 17 червня 2020 року № 239/29-2020 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення на землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, доручено сільському голові зареєструвати право комунальної власності в Державному реєстрі.

05 жовтня 2020 року за Михалківською сільською радою зареєстроване право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 жовтня 2020 року.

Рішенням Михалківської сільської ради від 23 жовтня 2020 року № 259/31-2020 надано дозвіл Виконавчому комітету на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться на території Михалківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Михалківської сільської ради від 10 листопада 2020 року № 269/32-2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459, на дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07): площею 0,3008 га, кадастровий номер :04:001:0495; площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496.

12 листопада 2020 року за Михалківською сільською радою зареєстроване право комунальної власності на земельні ділянки площею 0,3008 га, кадастровий номер :04:001:0495, та площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 травня 2021 року.

В подальшому Сокирянська міська рада прийняла рішення від 22 квітня 2021 року №127/06-21, пунктом 1.7 якого вирішено надати дозвіл на розроблення технічної документації щодо об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:001:0496 та :04:001:0495 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07).

Рішенням Сокирянської міської ради від 27 травня 2021 року № 157/07-21 затверджено технічну документацію щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0090, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з частинами першою-четвертою та дев`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 922/1646/20 та від 04 березня 2021 року у справі № 922/3463/19.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Пунктом «е» частини першої статті 56 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час прийняття рішення Сокирянської міської ради від 22 квітня 2021 року №127/06-21, передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає нотаріально посвідчену згоду на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні).

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі статтею 377 ЦК України в редакції, чинній на час набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (АЗС) площею 19,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Частинами першою, другою статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (АЗС) площею 19,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, на яку заявник послалася в касаційній скарзі, а апеляційний суд - в оскаржуваному судовому рішенні, викладено правовий висновок про те, що перехід права на земельну ділянку до нового набувача жилого будинку, будівлі або споруди відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою. Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 05 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. Перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил. Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 173/1744/19 зазначено, що за правилами статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до набувачів будівлі переходять права на земельну ділянку, на якій вона розташована, у тих обсягах, які були у попереднього власника. Відповідно, сам факт набуття права власності на будинок не може бути достатньою підставою для висновку про набуття особою у власність земельної ділянки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що на час набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (АЗС) площею 19,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 будь-яке право на спірну земельну ділянку (власності, користування тощо) за попереднім власником будівлі - КСП «Михалкове» не було зареєстроване,суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, так як позивач не довела факту набуття нею статусу землекористувача в розумінні статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України. Оскільки отримання відповідачем від ОСОБА_1 нотаріально посвідченої згоди на поділ чи об`єднання земельної ділянки, яка передбачена пунктом «е» частини першої статті 56 Закону України «Про землеустрій», не вимагалося, то Сокирянська міська рада як правонаступник Михалківської сільської ради, приймаючи оскаржувані рішення від 22 квітня 2021 року № 127/06-21 та від 27 травня 2021 року № 157/07-21, діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З набуттям позивачем права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, до неї як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право користування цією земельною ділянкою, так як попередній власник будівлі не мав оформленого права користування цією ділянкою. Тому викладені в оскаржуваних судових рішеннях в цій справі висновки про відмову в задоволенні позову, не суперечать правовим висновкам, наведеним у вищезгаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16.

Тому Верховний Суд в цій справі дійшов висновку про необґрунтованість наведених в касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що на час її звернення до Сокирянської міської ради із заявою про викуп спірної земельної ділянки, ця ділянка вже була сформована, 20 листопада 2020 року була зареєстрована в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та перебувала у власності Михалківської сільської ради, є безпідставним, так як вказані обставини настали після набуття позивачем права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (АЗС) площею 19,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 і не підтверджують факт набуття ОСОБА_1 або попереднім власником вказаної будівлі - КСП «Михалкове» права користування спірною земельною ділянкою.

Разом з тим позивач не позбавлена можливості оформити право користування спірною земельною ділянкою на умовах оренди в порядку, визначеному чинним законодавством.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук