26.01.2023 Єдиний унікальний номер 205/3080/22
Номер провадження: 2/205/835/2023
26 січня 2023 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю,-
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй,ОСОБА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини вищевказаного житлового будинку є ОСОБА_2 (далі Відповідач).
Далі позивач зазначає, що відповідач самовільно, без будь-якої домовленості з нею, як власника 1/2 частини вищевказаного житлового будинку, зайняв весь будинок, облаштувавши його під своє особисте проживання, та живе там так, наче він є одноосібним власником будинку. Крім того, змінив замки на вхідних дверях будинку, та не надав їй комплект ключів.
Отже, у зв`язку з чим, що позивач вважає, що її права як співвласника житлового будинку порушені, і у досудовому порядку врегулювати даний спір не вийшло, то вона змушена звернутися до суду та просити суд усунути їй, ОСОБА_1 , перешкоди у користуванні її власністю 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її власністю 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_1 комплекти ключів від замків вхідних дверях вищевказаного житлового будинку.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала, про що надав суду відповідну заяву.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 06.10.2022 року вирішено прийняти до провадження заяву про зміну предмета позову, що надійшла до суду 13.09.2022 року у справі № 205/3080/2022(2/205/2079/22) за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
Суд констатує, що в межах розгляду даної справи представник відповідача була достеменно обізнана про розгляд вказаної справи, адже 31.08.2022 року заявила клопотання про відкладення слухання справи, однак з того часу у судові засідання не з`являлась, відзив на позов не подала.
Суд зазначає з цього приводу, що однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальних прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
В даному випадку, систематичне, на протязі декількох місяців, не прибуття такої сторони у жодне судове засідання, мають всі ознаки дій, які спрямовані на затягування розгляду справи по суті.
Оскільки стороні відповідача надавалась реальна можливість висловити у повному обсязі свої заперечення щодо пред`явленого до нього позову, та здійснити повну подачу всіх доказів на їх обґрунтування, і наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, суд, з метою уникнення надмірно тривалого судового розгляду судової справи, вважає за можливим завершити судовий розгляд шляхом ухвалення рішення за відсутності такого учасника справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: ВРП № 788252, реєстр 3-266, виданий 10.02.2012 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Речове право на таку частку зареєстровано 03.07.2014 року (із відкриття розподілу) за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 6245775, що підтверджується відповідним витягом з такого реєстру № 23909610 від 07.07.2014 року.
Судом також встановлено, що ОСОБА_2 є також власником 1/2 частини вказаного житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі Договору дарування, ВМЕ № 818109, реєстр 1534, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю. 22.07.2000 року.
З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду даної справи в судовому порядку позивач фактично позбавлена доступу до належній їй на праві власності 1/2 частини зазначеного житлового будинку через створення саме відповідачем перешкод до такого житла у спосіб зміни замків на вхідних дверях та не надання позивачеві комплекту ключів.
Таким чином суд доходить висновку, що в даному випадку виник спір між відповідачем та позивачем, саме з приводу користування та володіння вказаним житловим будинком.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Знідно статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316, 317, 319, 321 ЦК України).
Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317,383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
З наведеного можна зробити висновок, що законодавець при прийнятті ЦК України у вказаній статті не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим відносини, які регулюються ЖК Української РСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вказана норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Також аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 337/4446/18 та від 30 вересня 2019 року у справі № 174/51/17.
В даному випадку судом встановлено, що позивач, яка є співвласником житлового приміщення, не має змоги користуватись таким спірним житловим будинком через перешкоди, які створені відповідачем.
За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, у спосіб усунення ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , та встановлення зобов`язання для відповідача не чинити перешкоди позивачеві у користуванні спірним житловим приміщенням. У зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у його повному обсязі.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на його обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29, 316, 317, 383, 385, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю, - задовольнити в повному обсязі.
2. Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) у користуванні її 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
3. Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 комплекти ключів від замків на вхідних дверях вищевказаного житлового будинку.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.