Справа № 682/2207/22
Провадження № 2/682/61/2023
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:
головуючого судді Мотонок Т. Я.,
за участю секретаря судових засідань Мелашенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славута цивільну справу № 682/1636/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
14.11.2022 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_3 це колишній чоловік доньки позивача, ОСОБА_4 , яка 02 лютого 2016 року одружилася з відповідачем. Після цього відповідач разом із дочкою нетривалий час проживали у будинку позивача, у якому остання їх і зареєструвала. Однак спільне життя доньки із відповідачем не склалося, в результаті чого ОСОБА_3 покинув житло і почав проживати окремо. Після чотирьох років окремого проживання ОСОБА_4 розлучилася із ОСОБА_2 . Тобто вже довгий період відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Ще у 2017 році відповідач забрав свої речі з житла, належного позивачці. Де відповідач проживає на даний час позивачці не відомо. Зі слів знайомих, ОСОБА_5 покинув територію України та повернувся у Грузію. Через те, що відповідач зареєстрований в належному позивачці будинку, остання не може розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. За таких обставин ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 22.11.2022 р. у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 12 грудня 2022 року.
12 грудня 2022 року підготовче судове засідання у справі закрито та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 10.01.2023 р..
10.01.2023 року розгляд справи було відкладено на 17.02.2023 року у зв`язку із неявкою відповідача до суду та відсутністю відомостей щодо належного його повідомлення про час та дату судового розгляду.
17.02.2023 року в призначений час учасники справи до суду не з`явились.
Позивачка ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила розгляд справи продовжувати за її відсутності, оскільки за сімейним обставинами вона не має змоги з`явитися до суду. Поданий позов підтримала та повідомила, що відповідач ОСОБА_2 не є членом її сім`ї та з 2017 року не проживає в належному їй будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився та про причин неявки не повідомив. Відзиву на позов, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд ухвалив про заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду справи та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України.
На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового розгляду не здійснюється.
Приймаючи до уваги заяву позивача, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування житлового будинку від 31.12.2004 року № 4378, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6231465 від 17.01.2005 (а.с. 9-10, 11). Як видно із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за вказаною вище адресою, що підтверджується довідкою Відділу адміністративних послуг Виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 02.11.2022 № 491 (а.с. 12).
ОСОБА_2 зареєстрував своє місце проживання у вищевказаному будинку, як чоловік доньки позивачки ОСОБА_4 . Однак, за рішенням Славутського міськрайонного суду від 16.11.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 13).
В матеріалах справи наявні Акти свідків ОСОБА_6 від 02.11.2022 та ОСОБА_7 від 20.08.2022, згідно із якими ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вже 6 років і не бере участі в утриманні будинку, його особистих речей в будинку немає (а.с. 14, 15).
Окрім того, в судовому засіданні 10.01.2023 року у якості свідків були допитані ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які повідомили, що ОСОБА_2 є колишнім зятем позивачки ОСОБА_1 . В будинку позивачки - відповідача вони ніколи не бачили, а зареєстрований він у вказаному будинку за проханням доньки позивачки. Наміру проживати у вказаному будинку у відповідача ніколи не було. На даний час ОСОБА_4 - донька позивача та відповідач ОСОБА_2 шлюб розірвали і ніяких стосунків не підтримують. Участі в утриманні будинку він не приймав і не приймає, його особистих речей в будинку немає.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з п.п. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням проводиться у судовому порядку.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.
Судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи в суді не є членом сім`ї позивача, більше року у будинку, належному позивачу, не проживає, участі у витратах по утриманню житла не бере, має інше місце фактичного проживання.
Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання відповідача у будинку понад установлений законом строк, а тому суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. ст. 263-265, 274, 280, 280-289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , виданий Міністерством юстиції 28.10.2013) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , виданий Міністерством юстиції 28.10.2013) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) 992 грн. 40 коп. судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Мотонок Т. Я.