Справа № 347/1631/22
Провадження № 2/347/77/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Рибчук Х.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 , (в режимі відеоконференції)

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіпраця» про стягнення грошових коштів

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

20.09.2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіпраця» про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтував тим, що позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була усна домовленість про працевлаштування певних осіб за кордоном. Так, позивач ОСОБА_3 є керівником ТОВ «Профіпраця» яке здійснює свою діяльність на підставі ліцензії та проводить господарську діяльність з працевлаштування за кордоном. ОСОБА_4 є фізичною особою підприємцем, основний вид діяльності: діяльність туристичних агенств.

Між позивачем та відповідачем не було укладено жодного письмового договору, який би визначав предмет договору, ціну, та інші істотні умови, та слугував би підставою для перерахування грошових коштів. Проте, між сторонами існувала усна домовленість про те, що ОСОБА_4 допоможе з працевлаштуванням осіб за кордоном. На виконання усної домовленості, ОСОБА_3 протягом червня 2019 року по листопад 2019 року перерахував на карткові рахунку ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 599 950, 59 гривень. Однак жодних послуг з працевлаштування відповідач ОСОБА_4 не надав. Грошові кошти назад не повернув.

На переконання позивача, отримані ОСОБА_4 грошові кошти в даному випадку є безпідставно набути майном, а відтак вони підлягають поверненню на користь позивача.

Позивач в судове засідання не з`явився. Однак в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримав повністю. Додатково зазначив, що дійсно між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість з працевлаштування. Так, позивач є керівником ТзОВ «Профіпраця», яке займається працевлаштуванням людей за кордоном, в основному в республіці Польща. В той же час ОСОБА_4 обіцяв працевлаштувати осіб за кордоном, в інших країнах. Оскільки між сторонами не було укладено жодних письмових договорів, то відповідно ОСОБА_3 не міг перераховувати грошові кошти, які він отримував від осіб які звернулися за послугами з працевлаштування, з карткового рахунку ТзОВ «Профіпраця». Переказ коштів ОСОБА_3 здійснював з свого власного рахунку на карткові рахунки, які йому вказував ОСОБА_4 .

Також представник ОСОБА_1 ствердив, що на даний час відкрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , оскільки певна категорія осіб звернулася з заявами про неповернення коштів.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні ствердив, що відповідач позов не визнає. В матеріалах позову відсутні докази, які дозволяють ідентифікувати, що грошові кошти перераховувались саме на карткові рахунки відповідача ОСОБА_4 . Крім того, позивачем до дотримано вимог, щодо врегулювання спору в досудовому порядку. Докази скріншотів переписки між особами, жодним чином не підтверджують, що між сторонами відбувалося листування з приводу працевлаштування. Також представник відповідача ствердив, що йому нічого не відомо з приводу того, чи надає відповідач ОСОБА_4 послуги з працевлаштування осіб за кордоном, як про це ствердив представник позивача. На переконання ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували факт безпідставності набуття відповідачем грошових коштів. В задоволенні позову представник відповідача просив відмовити.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.11.2022 року.

Ухвалою суду від 14.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.12.2022 року.

Ухвалою суду від 14.12.2022 року за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 19.01.2023 року.

19.01.2023 року розгляд справи відкладено у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на 09.02.2023 року.

Ухвалами суду від 09.01.2023 року, 08.02.2023 року задоволено клопотання представника позивача про участь в режимі відеоконференції.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії платіжного доручення від 13.07.2019 року ОСОБА_3 здійснив грошовий переказ 10000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 , в коментарі до платежу зазначено: плата за 3ю групу Австралія. Переказ особистих коштів ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до копії платіжного доручення від 13.07.2019 року ОСОБА_3 здійснив грошовий переказ 13000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 , в коментарі до платежу зазначено: аванс за 3ю групу Австралія. Переказ особистих коштів ОСОБА_3 (а.с.11).

Відповідно до копії платіжного доручення від 21.07.2019 року ОСОБА_3 здійснив грошовий переказ на суму 10 000 гривень на картку отримувача НОМЕР_2 , в коментарі до платежу зазначено: аванс за 4 Австралія. Переказ особистих коштів ОСОБА_3 (а.с.12).

Відповідно до копії платіжного доручення від 12.08.2019 року ОСОБА_3 здійснив грошовий переказ на суму 14 250 гривень на картку отримувача НОМЕР_2 , в коментарі до платежу зазначено: аванс за ОСОБА_5 . Переказ особистих коштів ОСОБА_3 (а.с.13).

Відповідно до копії платіжного доручення від 18.08.2019 року ОСОБА_3 здійснив грошовий переказ на суму 14 160 гривень на картку отримувача НОМЕР_2 , в коментарі до платежу зазначено: Аванс за Матківський Австралія. Переказ особистих коштів ОСОБА_3 (а.с.14).

Відповідно до копії платіжного доручення від 29.08.2019 року ОСОБА_3 здійснив грошовий переказ на суму 14 120 гривень на картку отримувача НОМЕР_2 , в коментарі до платежу зазначено: ОСОБА_6 . Переказ особистих коштів ОСОБА_3 (а.с.15).

Відповідно до копії квитанції Monobank № 5РК8-9КС0-РНС9-7Т8Р від 02.10.2019 року, відправник ОСОБА_7 здійснив переказ особистих коштів на суму 10 000 гривень, одержувач ОСОБА_8 (а.с.16).

Відповідно до копії квитанції Monobank № 326Е-480В-С745-43АА від 03.10.2019 року відправник ОСОБА_7 здійснив переказ особистих коштів на суму 34 716 гривень, одержувач ОСОБА_8 (а.с.17).

Відповідно до копії квитанції Monobank № 5ЕК5-6СХМ-А76С-Р73В від 18.11.2019 року відправник ОСОБА_7 здійснив переказ особистих коштів на суму 26 870 гривень, одержувач ОСОБА_8 (а.с.18).

Відповідно до копії квитанції Monobank №ММ5Х-М7КР-МТХР-Н3АВ від 07.10.2019 року відправник ОСОБА_7 здійснив переказ особистих коштів на суму 27 630 гривень, одержувач ОСОБА_8 (а.с.19).

Відповідно до копій квитанцій А-Банк, платник ОСОБА_3 здійснив переказ отримувач ОСОБА_4 грошових коштів на суми 37 710, 50 грн, 37 805, 02 грн., 54 322, 02 грн, 86 560, 02 грн., 13 926, 02 грн. В призначенні платежу зазначено: переказ готівки за платіжними картками. Платник ОСОБА_3 за 4 групу Австралія; програма в Америці,; програма Канада (а.с.20).

Відповідно до копії квитанції Monobank № 54Н9-1Е6В-АХ6В-088Р від 28.09.2019 року відправник ОСОБА_7 здійснив переказ особистих коштів на суму 7 282 гривень, одержувач ОСОБА_8 (а.с.21).

Відповідно до копій квитанцій Приватбанк від 15.07.2019 року, ОСОБА_4 двічі здійснив поповнення картки ОСОБА_4 на суму 14 000 грн., (а.с.22).

Відповідно до копії квитанції А банк, ОСОБА_3 здійснив грошовий переказ на суму 118 201, 02 грн., отримувач ОСОБА_4 , призначення платежу переказ готівки за платіжними картками, надання послуг програма Австралія (а.с.22).

Згідно копії фіскального чека проведено оплату на суму 14999 грн. (а.с.22).

Відповідно до копії квитанції Monobank №2М8Т-ХТРВ-АР3М-Р4КХ від 06.11.2019 року відправник ОСОБА_7 здійснив переказ особистих коштів на суму 27 000 гривень, одержувач ОСОБА_8 (а.с.19).

Відповідно до копії картки платника податків, РНОКПП ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_3 (а.с.24).

Скріншоти листування з ОСОБА_9 (а.с.27-29).

Згідно інформації з опендатабот, ОСОБА_4 станом на 08.06.2022 року зареєстрований як фізична особа підприємець, основний вид діяльності 79.11 Діяльність туристичних агенств (а.с.30)

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу правової природи передачі грошових коштів, та неповернення таких коштів відповідачем у позасудовому порядку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми цивільного кодексу України, цивільно-процесуального кодексу України, та практика ВС.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Зокрема, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, вбачається що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що позивач ОСОБА_3 починаючи з липня 2019 року по листопад 2019 року здійснював грошові перекази через Приватбанк, Monobank, А-банк, на загальну суму 599 950, 59 гривень.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд зауважує, що в платіжних дорученнях (а.с. 10-15) суд позбавлений можливості встановити факт переказу коштів, саме на рахунок відповідача ОСОБА_4 , оскільки у вказаних платіжних дорученнях жодним чином не міститься даних, які б могли ідентифікувати той факт, що одержувачем коштів за вказаними платіжними дорученнями є саме відповідач ОСОБА_4 .

Аналогічний висновок суд робить щодо квитанцій про здійснення грошових переказів через Monobank (а.с. 16- 19, 21, 23). Так, суд звертає увагу, що у вказаних квитанціях, відправником зазначено « ОСОБА_10 », а одержувачем «Олег Д». При цьому, матеріали справи, не містять інформації які саме рахунки відкриті на ім`я позивача, та ім`я відповідача, а відтак суд не може достеменно встановити факт, що учасниками грошових переказів за вказаними квитанціями є сторони по справі.

Що стосується квитанцій здійснення грошових переказів через А банк, які розміщені на аркуші 20, то суд звертає увагу, що дійсно з вказаних квитанцій встановлено, що ОСОБА_3 , здійснював грошові перекази, при цьому одержувачем зазначено ОСОБА_4 . У вказаних квитанціях код отримувача платника, є ідентичним реєстраційному номеру облікової картки платника податків ОСОБА_4 . У призначенні платежу вказано: «переказ коштів за платіжними картками, за групу Австралія, за групу Канада».

Оцінюючі вказані докази, суд звертає увагу, що за твердженням позивача, відповідач ОСОБА_4 зобов`язувався надати послуги з працевлаштування осіб за кордоном. При цьому будь яких письмових договорів між сторонами не було укладено.

Однак суд звертає увагу, що підставу позову повинен довести саме позивач. В силу принципів змагальності, позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_4 свої зобов`язання не виконав. Суд звертає увагу, що кошти перераховувались позивачем за працевлаштування осіб протягом 2019 року. В той же час, з позовом ОСОБА_3 звернувся лише у вересні 2022 року, і матеріали справи не містять інформації про те, що ОСОБА_4 своїх зобов`язань з працевлаштування не виконав.

Суд наголошує, що матеріали позовної заяви взагалі не містять даних, що дозволяло б суду дійти однозначного висновку про існування домовленостей між сторонами, щодо працевлаштування третіх осіб.

У всіх платіжних документах, в призначенні платежу зазначено переказ особистих коштів ОСОБА_3 , що спростовує твердження позивача про перерахунок коштів третіх осіб за послуги з працевлаштування.

В судовому засіданні представник позивача стверджував, що позивач ОСОБА_3 є керівником ТзОВ «Профіпраця», яке займається працевлаштуванням осіб за кордоном, та має непогану репутацію серед аналогічних фірм. На запитання суду, чому позивач переводив грошові кошти третіх осіб, з власного карткового рахунку, а не з рахунку ТзОВ «Профіпраця», представник стверджував, що ТзОВ «Профіпраця» не має права для надання послуг з працевлаштування осіб в Канаді, чи Австралії, а відтак позивач не вправі був перераховувати кошти з рахунку підприємства.

Однак такі пояснення на переконання суду є неспроможними, як і сам факт походження джерела цих коштів. Оскільки представник позивача стверджував, що перераховані кошти, були коштами третіх осіб, однак будь яких доказів на підтвердження джерела походження коштів позивач ОСОБА_3 не надав.

Оцінюючи дві квитанції Приватбанк від 15.07.2019 року на аркуші справи 22, суд звертає увагу, що в таких зазначено ПІБ « ОСОБА_4 », призначення платежу «поповнення картки». Проте, у вказаних квитанціях не зазначено, хто саме здійснював поповнення картки ОСОБА_4 , через термінал обслуговування. Навпаки в графі квитанції «клієнт. Я перевірив та підтверджую правильність зазначених реквізитів» зазначено ПІБ ОСОБА_4 . Отже суд доходить висновку, що вказані квитанції підтверджують поповнення платіжних карток через термінал самообслуговування ОСОБА_4 на свій рахунок.

Що стосується наданих скріншотів листування, то такі не містять жодної об`єктивної інформації та змістовного навантаження, щодо обставин, які мають значення для вирішення справи.

Також, вказуючи на наявність кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , представник позивача не надав жодних доказів, як і не вказав, за заявами яких осіб, та з приводу чого відкрито кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до переконання, що обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем в ході розгляду справи не представлено належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту набуття відповідачем грошових коштів у сумі 599 950, 59 грн. безпідставно та за відсутності між сторонами будь-яких правовідносин, які б передбачали необхідність перерахунку зазначених коштів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Отже, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд, доходить висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 19, 77, 79, 81, 82, 89, 178, 247, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіпраця» про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20 лютого 2023 року.

Суддя Ю. С. Кіцула