Номер провадження: 22-ц/813/290/23
Справа № 522/5505/19
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова Максима Дмитровича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова М.Д. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року у справі №520/8189/18 було накладено арешт на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0029), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року у справі №520/8189/18 заходи забезпечення позову було скасовано, обов`язок пред`явлення до виконання було покладено на ОСОБА_1 або його представника (адвоката) за посвідченням (ордером). Однак ані ОСОБА_1 , ані його представник (адвокат) із даною ухвалою до жодного державного реєстратора ніколи не звертались. Більше того, 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу, тому вказана ухвала не набрала законної сили. Внаслідок протиправних дій державного реєстратора зазначену земельну ділянку вже було незаконно відчужено за договором купівлі - продажу земельної ділянки від 08.02.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Також дана земельна ділянка вже стала предметом договору іпотеки від 21.02.2019 укладеного ОСОБА_3 та КС «Експрес кредит».

Таким чином, неправомірне зняття державним реєстратором арешту з земельної ділянки уже потягло за собою негативні матеріальні наслідки у вигляді протиправного відчуження земельної ділянки. У зв`язку з чим позивач звернувся із відповідним позовом до суду та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, та надав наступні пояснення, що дійсно у 2006 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було оформлено договір, згідно якого ОСОБА_4 повинна була продати земельну ділянку загальною площею 5,67 гектарів ОСОБА_1 , розташовану на АДРЕСА_1 . В 2007 році ОСОБА_4 уклала договір дарування з ОСОБА_2 , згідно якого подарувала земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0029, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В 2014 році ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області про визнання договору дарування недійсним. Рішенням від 13 грудня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено, в зв`язку зі спливом строку позовної давності. Постановою апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2018 року було скасовано рішення Біляївського районного суду Одеської області, та в задоволенні позову відмовлено повністю. Також в Київському районному суді м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в рамках якої було накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0029, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За заявою ОСОБА_1 провадження було закрито, та в зв`язку з тим, що при закритті провадження не було вирішено питання щодо скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 , який є зацікавленою особою, а також який був власником земельної ділянки, була подана заява про скасування заходів забезпечення позову. Заяву було розглянуто 08 лютого 2019 року, та ОСОБА_2 було отримано вказану ухвалу і надано до державного реєстратора для скасування заходів забезпечення позову. Представник відповідача вважає, що при скасуванні ухвали від 03 липня 2018 року не були порушені права, обов`язки та інтереси ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що на момент скасування заходів забезпечення позову цивільна справа, відповідно до якої вказані заходи накладались, була закрита на підставі заяви ОСОБА_1 , а тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно. Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється державним реєстратором.

Судом першої інстанції встановлено, що у справі №520/8189/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів постановлено ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року, якою було накладено арешт на земельну ділянку :01:002:0029, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року вказані заходи забезпечення позову були скасовані. Не погодившись з постановленою ухвалою ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, що підтверджується копією постанови Одеського апеляційного суду від 06 червня 2019 року, відповідно до якої вказану ухвалу колегія суддів Одеського апеляційного суду залишила без змін. Колегією суддів Одеського апеляційного суду було встановлено, що дійсно підстави для забезпечення позову відпали, оскільки позивач ОСОБА_1 відмовився від позову.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Доводи позовної заяви, як і доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 зводяться до того, що державним реєстратором було незаконно скасовано обтяження накладене ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року, в зв`язку з тим, що вказана ухвала не набрала законної сили, а також, що відповідно до ухвали обов`язок пред`явлення ухвали до виконання було покладено на нього, ОСОБА_1 , або його представника (адвоката) за дорученням, але ні він, ні його представник не звертались із заявою про скасування арешту.

Однак, відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Таким чином, ухвала Київського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову набрала законної сили 08 лютого 2019 року, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, законодавством України не забороняється звертатись іншій заінтересованій особі до державного реєстратора із заявою та ухвалою про скасування заходів забезпечення позову, в даному випадку з ухвалою про скасування заходів забезпечення позову звернувся ОСОБА_2 - власник земельної ділянки, права якого вказана ухвала порушувала та обмежувала.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки вони не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, які б призвели до неправильного вирішення справи, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для відмови у задоволенні позову, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки всі вони були досліджені судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується і судова колегія, а тому з урахуванням цього суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає та підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим, на підставі положень ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 16 лютого 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:М.М.Дагомерецький
А.І.Дришлюк
Р.Д.Громік