КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 752/2025/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3229/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 лютого 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Ковальовим Віктором Михайловичем , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Хоменко В.С. в м. Київ 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Качай Гроші" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року заявник ОСОБА_1 в особі представника Ковальова В.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, просив здійснити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача ТОВ "Качай Гроші" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 18500 грн.

Заяву обґрунтовував тим, що 11 серпня 2022 року судом було ухвалено рішення, яким позов задоволено, однак оскільки справу було розглянуто у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, про наявність даного судового рішення представнику позивача стало відомо лише 15 вересня 2022 року під час ознайомлення з Єдиного державного реєстру судових рішень, де його оприлюднено 14 вересня 2022 року, і поштою рішення суду сторонам не направлялось. Таким чином, дана заява подається у строки, встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Вказував, що адвокатом, який здійснював представництво інтересів позивача в даній справі, надані наступні послуги: здійснено правовий аналіз документів у спірних правовідносинах та надано консультацію щодо судової практики у справах щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів; підготовлено проект договору відступлення права вимоги та супроводжено його укладання 17 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , підготовлено лист про заміну кредитора з вимогою здійснити повернення безпідставно набутих коштів від 17 грудня 2021 року; 22 лютого 2021 року підготовлено і подано позовну заяву про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Загальна вартість даних послуг згідно договору становить 18500 грн., що підтверджено звітом від 15 вересня 2022 року про виконання договору щодо надання правової допомоги з детальним описом правничої допомоги, а також актом від 15 вересня 2022 року прийому-передачі наданих послуг, підписаних сторонами без зауважень.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті додаткового рішення.

ОСОБА_1 в особі представника Ковальова В.М. , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування правових висновків Верховного Суду, просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що оскаржувана ухвала обґрунтована лише тим, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи не долучено належних доказів на підтвердження сплати фактичних понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме квитанції, яка підтверджує сплату послуг за виконання договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2021 року, та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Наводив зміст ст. 133, 137, 141 ЦПК України, правові висновки Верховного Суду в постановах від 03 червня 2020 року в справі № 211/1674/19, від 13 грудня 2018 року в справі № 816/2096/17, від 16 травня 2019 року в справі № 823/2638/18, від 09 липня 2019 року в справі № 923/726/18, від 26 лютого 2020 року в справі № 910/14371/18, від 22 жовтня 2020 року в справі № 910/9187/19, у яких викладено правову позицію, згідно з якою від учасника справи вимагається подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Вказував, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути, і що аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, від 22 листопада 2019 року в справі № 910/906/18, від 03 червня 2020 року в справі № 211/1674/19, від 09 червня 2020 року в справі № 5020-961/2012, додатковій постанові від 04 червня 2020 року в справі № 906/598/19, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20, від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 тощо.

Посилався на судову практику ЄСПЛ, яким зазначено, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно з договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважав витрати за цим гонораром "фактично понесеними" ("Савін проти України", п. 97, "Бєлоусов проти України", п. 115).

Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Наголошував, що у даній справі згідно умов договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2021 року з врахуванням п. 3 додаткової угоди від 17 грудня 2021 року, та згідно акту прийому-передачі від 15 вересня 2022 року передбачено, що оплата здійснюється шляхом видачі готівкових грошових коштів або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця після надання відповідних послуг, але не раніше ніж через 90 днів після набрання рішенням у справі законної сили (якщо інше не буде домовлено сторонами) та не раніше фактичного стягнення присуджених грошових коштів з ТОВ "Качай Гроші". Тобто обов`язок сплати ще не наступив та сторона фактично не могла надати квитанцію на перерахуванням коштів, позивач понесе витрати на правничу допомогу на майбутнє. Подання до суду заяви про розподіл судових витрат після закінчення вказаного строку та фактичної оплати буде вважатись порушенням 5-денного строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Вважав, що суд першої інстанції формально поставився до питання розподілу судових витрат та його посилання на відсутність квитанції не має жодного правового обґрунтування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ "Качай Гроші" безпідставно набуті грошові кошти в сумі 4897,17 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року в справі № 759/17707/21 було визнано таким, що не підлягає виконанню, а також 3 % річних в розмірі 2 грн. Позивачем повідомлено, що в майбутньому можуть бути понесені витрати на правничу допомогу і докази майбутньої фактичної оплати будуть надані додатково відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а. с. 1 - 4).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року відкрито провадження в даній справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 24).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ТОВ "Качай Гроші" на користь ОСОБА_1 4897,17 грн. основного боргу, 3 % річних в розмірі 2 грн., а всього 4899,17 грн. (а. с. 32 - 39).

На а. с. 40 знаходиться копія супровідного листа Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року про направлення копії рішення учасникам справи.

15 вересня 2022 року позивачем ОСОБА_1 в особі представника Ковальова В.М. подано до суду заяву про розподіл витрат на правничу допомогу, до якої додані: засвідчена копія договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2021 року, засвідчена копія додаткової угоди від 17 грудня 2021 року, засвідчена копія звіту про виконання договору щодо надання правової допомоги від 15 вересня 2022 року, засвідчена копія акту прийому-передачі наданих послуг від 15 вересня 2022 року, ордер адвоката.

Умовами додаткової угоди від 17 грудня 2021 року зокрема передбачено, що за надання правової допомоги заявник сплачує виконавцю грошові кошти в розмірі: здійснення правового аналізу документів у спірних правовідносинах та надання консультаційних послуг - 2000 грн., підготовка проекту договору відступлення права вимоги та супроводження його укладення - 1000 грн., складення претензії, вимоги, адвокатського запиту - 1500 грн. за кожний, складення проекту позовної заяви до суду в суді першої інстанції - 7000 грн. за кожен документ, гонорар виконавця - 7000 грн., що є винагородою у випадку прийняття судом позитивного рішення на користь замовника (про задоволення/часткове задоволення позову). Оплата здійснюється шляхом видачі виконавцю готівкових грошових коштів або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця після надання відповідних послуг, але не раніше ніж через 90 днів після набрання рішенням у справі законної сили (якщо інше не буде домовлено сторонами), але не раніше фактичного стягнення присуджених грошових коштів з ТОВ "Качай Гроші".

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 15 вересня 2022 року, адвокатом Ковальовим В.М. надано послуг на загальну суму 18500 грн., наведено ці послуги і зазначено їх вартість згідно п. 2 додаткової угоди від 17 грудня 2021 року. Погоджено, що згідно умов договору оплата здійснюється не раніше ніж через 90 днів після набрання рішенням у справі № 752/2025/22 законної сили, але не раніше фактичного стягнення присуджених грошових коштів з ТОВ "Качай Гроші" (а. с. 52).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи ОСОБА_1 в ухваленні додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження сплати фактичних понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме квитанції, яка підтверджує сплату послуг за виконання договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2021 року, та доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи з наступного.

У відповідності до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до актуальної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19, від 07 липня 2021 року в справі № 308/11679/17 (провадження № 61-2463св20), від 28 грудня 2022 року в справі № 754/2156/21 (провадження № 61-7073св22), витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Наведені правові висновки безпідставно не були враховані судом першої інстанції і зроблено помилковий висновок про відмову в задоволенні заяви в зв`язку з відсутністю доказів фактично понесених судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальова В.М. про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд виходить із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судове рішення в даній справі ухвалене 11 серпня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та відповідно без проведення судових дебатів, а із заявою про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальов В.М. звернувся до суду першої інстанції 15 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку. До заяви про ухвалення додаткового рішення були додані докази витрат на професійну правничу допомогу.

Разом із тим, представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальов В.М., звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі 15 вересня 2022 року, тобто поза межами строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, посилаючись на те, що про наявність даного судового рішення представнику позивача стало відомо лише 15 вересня 2022 року під час ознайомлення з Єдиного державного реєстру судових рішень, де його оприлюднено 14 вересня 2022 року, всупереч положень ст. 127 ЦПК України не заявив клопотання про поновлення такого строку і наголосив, що заява подається у строки, встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Верховний Суд у додатковій постанові від 03 серпня 2022 року в справі № 761/35475/18-ц (провадження № 61-12607св20) зазначав, що заява про ухвалення додаткового рішення, подана поза межами строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, разом з якою не заявлено клопотання про поновлення такого строку, залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених вимог закону, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду з підстав, передбачених ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з пропуском строку її подання, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та відсутністю клопотання для поновлення цього строку, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України та вищевказаній релевантній практиці Верховного Суду..

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 377 ЦПК України - скасуванню, в зв`язку з пропуском строку подання заяви, встановленого ст. 141 ЦПК України, та відсутністю клопотання про поновлення цього строку, з залишенням заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Керуючись ст. 126, 126, 141, 367, 374, 377, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Ковальовим Віктором Михайловичем , задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 , поданою представником Ковальовим Віктором Михайловичем , про ухвалення додаткового рішення та розподіл витрат на правничу допомогу у справі № 752/2025/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Качай Гроші" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.