КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17 лютого 2023 року місто Київ

Справа №757/35237/18-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2315/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О. В., суддів Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року (ухвалене у складі судді Новака Р. В., повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в якому просив стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» безпідставно списані грошові кошти у розмірі 45 000 грн 00 к., пеню у розмірі 16 425 грн 00 к., а також судовий збір у розмірі 704 грн 80 к.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись вказаним рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 05 вересня 2022 року, згідно поштової відмітки, направив безпосередньо на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 359 ЦПК України, питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому статтею 357 цього Кодексу.

Апеляційна скарга надійшла на адресу Київського апеляційного суду 13 вересня 2022 року та передана судді-доповідачу 14 вересня 2022 року.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду та відсутністю матеріалів цивільної справи №757/35237/18-ц, суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості вирішити питання про прийняття апеляційної скарги, а тому 15 вересня 2022 року здійснено запит до Печерського районного суду м. Києва з метою витребування матеріалів цивільної справи №757/35237/18-ц.

На вказаний запит витребувані матеріали надійшли 26 жовтня 2022 року та передані судді доповідачу 27 жовтня 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року матеріали цивільної справи 757/35237/18-ц направлено до Печерського районного суду міста Києва для усунення виявлених недоліків в матеріалах справи.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року внесено виправлення у резолютивну частину повного тексту рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року у цивільній справі № 757/35237/18-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів, зазначено дату складення повного судового рішення, а саме, 28.10.2019 року.

Матеріали цивільної справи повернуто до Київського апеляційного суду 15 лютого 2023 року.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 необхідно відмовити з огляду на таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Стаття 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо при цьому не завдається шкоди самій суті права і переслідується легітимна мета за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами вимоги щодо строків оскарження судових рішень.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм в тому числі і процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначав, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства, які призначені для належного відправлення правосуддя та забезпечення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України (заява № 19164/04) від 21 жовтня 2010 року, пункт 47).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) 03 квітня 2008 року, вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Таким чином, сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення ухвалене 28 жовтня 2019 року, повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року, що підтверджується ухвалою на а. с. 99 - 100.

Апеляційну скаргу направлено на адресу Київського апеляційного суду 05 вересня 2022 року, тобто з пропуском строку майже на три роки.

Однак, законодавець визначив підстави, за яких строк може бути поновлено, у разі подання апеляційної скарги більш ніж через один рік з дня складення повного тексту судового рішення. Проте жодна з таких підстав не знаходить свого підтвердження у даному випадку.

Апеляційна скарга подана представником позивача, тобто представником особи, яка не просто залучена до участі у справі, а є особою яка подала позовну заяву та ініціювала спір.

Також позивачем 29 жовтня 2018 року отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі та розгляду справи в порядку спрощеного провадження, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 39).

Таким чином, позивач був повідомлений про розгляд справи.

Другою підставою є пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, однак такі обставини не були наведені представником позивача та не були встановлені апеляційним судом.

Відсутність в ЄДРСР рішення Печерського районного суду від 28 жовтня 2019 року на момент подання апеляційної скарги не є обставиною непереборної сили, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що:

«Виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Апеляційним судом встановлено, що позивач будучи обізнаним про розгляд справи з жовтня 2019 року жодного разу не поцікавився станом відомого йому судового провадження (в матеріалах справи відсутні будь-які заяви, клопотання, звернення з цього приводу).

Позивач не наводить жодної обставини яка перешкоджала йому протягом майже трьох років отримати копію рішення.

За таких обставин суд вважає, що поновлення пропущеного строку буде грубим порушенням прав відповідача та принципу остаточності судового рішення.

Таким чином, враховуючи що позивач звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду від 28 жовтня 2019 року у вересні 2022 року, тобто більше ніж через один рік, був належним чином повідомлений про розгляд справи, а клопотання про поновлення строку не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність обставин непереборної сили протягом року з дати ухвалення рішення, що перешкоджали зверненню до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою - у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 127, 358 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моментуїї підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 17 лютого 2023 року.

Судді:О. В. Желепа
В. А. Кравець
О. Ф. Мазурик