КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4559/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої в наслідок залиття, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом про відшкодування шкоди, завданої в наслідок залиття квартири, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище.

08 серпня 2021 року його (позивача) квартиру було затоплено. Згідно з актами комісії ЖЕД № 412 від 08 серпня 2021 року та 20 серпня 2021 року причиною затоплення було неправильне використання сантехнічного обладнання в квартирі відповідача. Внаслідок залиття в його квартирі пошкоджено вбиральню, а саме: стеля натяжна - набрана водою, двері - розбухли знизу, стіни плитка - патьоки. Згідно зі Звітом про оцінку майна від 16 серпня 2021 року, складеного експертом ПП «Аверті» сума збитку, завданого в наслідок залиття вбиральні складає 8 267 грн. За проведення експертизи ним сплачено 3 000 грн. Дані кошти просить стягнути з відповідача.

Крім матеріальної шкоди позивач просить стягнути моральну шкоду, яку оцінив в 5 000 грн та обґрунтовує тим, що залиття його квартири завдало йому душевних страждань та негативних емоцій, переживань з приводу пошкодженого майна, порушення звичного способу життя, докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Добровільно відповідач не бажає відшкодовувати заподіяну шкоду, у зв`язку з чим звернувся до суду та просив задовольнити його позовні вимоги.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 8 267 грн, моральну шкоду - 5 000 грн, а також судові витрати - 4 816 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції про те, що згідно наданих документів встановлено, що залиття квартири позивача відбулось з квартири відповідача є передчасними, а висновки про те, що причиною залиття є неправильне використання сантехнічного обладнання такими, що не відповідають дійсності і не підтверджені матеріалами справи.

Апелянт вказує, що причини залиття в акті від 08 серпня 2021 року не були встановлені, а в акті від 20 серпня 2021 року зроблені лише припущення - «може бути» неправильне використання сантехнічного обладнання. Таким чином, суд не надав належної оцінки вказаним обставинам.

Доводами апеляційної скарги є те, що згідно припису про огляд відповідно до акту від 08 серпня 2021 року відповідачем було забезпечено доступ до сантехнічних мереж для огляду і відповідною комісією не було знайдено причин залиття саме з квартири АДРЕСА_2 і саме з причин вини власника квартири, що проявлялось у неправильному використанні сантехнічного обладнання.

Також вказано, що позивач не обґрунтував в чому саме полягали його моральні страждання, зміна звичного способу життя, що могло б бути підставою для відшкодування шкоди.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

27 січня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , відповідно до якого зазначено, що наявними в матеріалах актами про залиття чітко встановлено, що залиття квартири ОСОБА_3 відбулося із квартири АДРЕСА_2 .

При цьому зазначено, що представник відповідача не вказує про те, що доступ до мережі водопостачання та водовідведення відповідачем комісії наданий не був (закладена плиткою), що є свідченням не бажання відповідача у встановленні дійсної причини затоплення квартири ОСОБА_3 . Також у відзиві наголошено, що апелянтом не було надано доказів того, що залиття квартири відбулося не з вини відповідача по справі.

Враховуючи зазначені обставини, ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію правова власності від 08 липня 2020 року (а.с.63), а відповідач - ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_5 (змінила прізвище на « ОСОБА_6 ») зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 , з 11 квітня 1991 року по теперішній час (а.с.73).

Встановлено, що 08 серпня 2021 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту про залиття від 08 серпня 2021 року, складеного комісією в складі: інженера 2 ктг. ОСОБА_7 , старшого майстра ОСОБА_8 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_4 сталося залиття квартири АДРЕСА_5 з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . При візуальному огляді квартири АДРЕСА_5 комісія виявила, що внаслідок залиття пошкоджено: вбиральня поєднана - стеля натяжна, розбухлі двері знизу (а.с.7).

Згідно Акту від 20 серпня 2021 року, складеного комісією в складі: старшого майстра ОСОБА_8 , майстра технічної дільниці № 2 ОСОБА_10 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_11 , було проведено візуальний огляд квартири АДРЕСА_1 після залиття. При комісійному обстеженні з`ясовано, що стокові труби ГВП, ХВП та каналізації знаходяться в задовільному стані, витоки та підтікання відсутні. Причиною залиття може бути неправильне використання сантехнічного обладнання мешканцями вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . При візуальному огляді в квартирі АДРЕСА_5 пошкоджено : вбиральня (поєднана) : стеля натяжна - набрана водою, стін (плитка) - патьоки, двері - розбухлі знизу (а.с.8).

В матеріалах справи також міститься Звіт про оцінку майна від 16 серпня 2021 року, складений суб`єктом оціночної діяльності - Приватним підприємством «Аверті» (а.с.9-62).

Згідно Висновку експерта про оцінку майна завданого в результаті залиття квартири, складеного 16 серпня 2021 року, сума збитку складає 8 267 грн.

За проведення експертного дослідження позивачем сплачено 3 000 грн, що підтверджується дублікатом чека від 15 серпня 2021 року (а.с.3).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував своє рішення тим, що в процесі розгляду даної справи було встановлено, що квартира позивача зазнала пошкоджень внаслідок залиття з квартири відповідача. Вказано, що на момент обстеження - 08 серпня 2021 року комісією ЖЕД-412 в квартирі позивача виявлено сліди залиття.В даному випадку згідно наданих документів встановлено, що залиття відбулося з квартири відповідача, причиною залиття є неправильне використання сантехнічного обладнання. Викладені обставини та надані позивачем докази свідчать про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 8 267 грн матеріальної шкоди, а також 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Також вказано, що стягненню з відповідача підлягають і судові витрати за проведення експертизи у розмірі 3 000 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 серпня 2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, типовий зразок якого міститься у Правилах.

Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Аналізуючи наданий акт встановлено, що він відповідає типовому зразку, що міститься у Правилах.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Щодо доводів апелянта про те, що надані позивачем докази не підтверджують факту заподіяння ним шкоди позивачу, то апеляційний суд сприймає їх критично, оскільки як вбачається із акту про залиття, складеного 08 серпня 2021 року комісією в складі: інженера 2 ктг. ОСОБА_7 , старшого майстра ОСОБА_8 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_4 сталося залиття квартири АДРЕСА_5 з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . При візуальному огляді квартири АДРЕСА_5 комісія виявила, що внаслідок залиття пошкоджено: вбиральня поєднана - стеля натяжна, розбухлі двері знизу (а.с.7).

Крім того, вказані обставини також підтверджені й Актом від 20 серпня 2021 року, складеного комісією в складі: старшого майстра ОСОБА_8 , майстра технічної дільниці № 2 ОСОБА_10 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_11 , відповідно до якого було проведено візуальний огляд квартири АДРЕСА_1 після залиття. При комісійному обстеженні з`ясовано, що стокові труби ГВП, ХВП та каналізації знаходяться в задовільному стані, витоки та підтікання відсутні. Причиною залиття може бути неправильне використання сантехнічного обладнання мешканцями вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . При візуальному огляді в квартирі АДРЕСА_5 пошкоджено : вбиральня (поєднана) : стеля натяжна - набрана водою, стін (плитка) - патьоки, двері - розбухлі знизу (а.с.8).

Посилання апелянта на те, що залиття квартири позивача могло мати місце не з вини відповідача по справі, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідачем по справі не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До апеляційного суду представником апелянта було подано клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме письмових пояснень члена комісії ОСОБА_11 , який приймав участь у складанні актів від 08 серпня 2021 року та від 20 серпня 2021 року (а.с.163-168).

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, апелянтом не було належним чином обґрунтовано неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції ні під час розгляду справи по суті, ні під час розгляду поданої заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року. Таким чином, апеляційний суд не враховує вказані документи під час розгляду поданої апеляційної скарги.

Враховуючи презумпцію вини, а також той факт, що ОСОБА_1 не спростувала той факт, що залиття квартири АДРЕСА_1 , сталося не з її вини, апеляційний суд доходить висновку про правомірність покладення обов`язку по відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3 , саме на неї.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що позивачем не було обґрунтовано заявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, то апеляційний суд керується наступним.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Таким чином, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що позивач зазнав матеріальної шкоди внаслідок залиття його квартири з квартири відповідача по справі, а також враховуючи, що позивачу доводилося відновлювати становище, яке існувало до залиття квартири, а також спричинені вказаними подіями душевні страждання, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення 5 000 грн моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, та не можуть свідчити про його не законність чи необґрунтованість.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв