КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/1723/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1867/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чернявської Ольги Дмитрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2022 року у складі судді Яковлєвої Л.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї при Пристоличній сільській раді Бориспільського району Київської області про визначення місця проживання дітей та розірвання договору,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом у якому з урахуванням заяви про зімну предмету позову просила: розірвати договір від 19.03.2016 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про місце проживання дітей та участь у вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за №235; визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 та вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що сторони 07 червня 2008 року зареєстрували шлюб, від якого народились спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року. На підставі судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання дітей. Відповідач ні з позивачем, ні з дітьми не спілкується, не виявляє до їх життя жодного інтересу. Між дітьми та батьком втрачено будь-які зв`язки. Весь тягар по розвитку та матеріальному забезпеченню несе ОСОБА_1 . Діти хочуть проживати разом з мамою.

На момент звернення з даним позовом до суду ОСОБА_1 не має змоги зареєструвати місце проживання дітей разом з нею у власній квартирі, оскільки для вказаних дій потрібна згода відповідача, з яким позивач не має зв`язку. Зважаючи на вказане, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Доповнено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей та сім`ї при Пристоличній сільській раді Бориспільського району Київської області про визначення місця проживання дітей та розірвання договору, таким змістом: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою у розмірі 20 500 грн. В задоволенні заяви про стягнення витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою у більшому розмірі відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Чернявська О.Д. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 серпня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 та відмовити ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції без наведення конкретних доказів посилається на неодноразову зміну матір`ю місця проживання дітей без виконання п. 1.2. договору від 19.03.2016 щодо необхідності повідомлення батька письмово з указанням точного місця проживання дітей не пізніше одного місяця з моменту зміни їх місця проживання.

Судом проігноровано той факт, що п.3.3.1 зобов`язує також відповідача повідомляти позивача про зміну свого місця проживання.

Також районний суд необґрунтовано вказує на той факт, що доводи позивача про порушення відповідачем договору від 19.03.2016 є безпідставними та такими, що не підтверджені доказами, тому що мета даного договору забезпечення участі батька у вихованні дітей, який проживає від них окремо та втратив будь-який інтерес до життя власних дітей з другої половини 2018 року.

Крім того скасуванню підлягає додаткове рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. У попередньому орієнтовному розрахунку сума витрат на професійну правничу допомогу заявлено у сумі 17 312 грн, а фактично заявлено до стягнення - 22 000 грн.

Нові докази подавались до суду безпосередньо у день судового засідання без забезпечення завчасного ознайомлення з ними сторони позивача. Позивачем була повідомлена адреса для листування, але відповідач направляв процесуальні документи за іншою адресою, аніж заявлена позивачем для листування.

Також зазначено, що за своє категорією дана справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію. Вартість кожної складової послуг адвоката є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності та є неспіврозмірною з часом, витраченим на їх надання.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Мороз В.В. в інтересах ОСОБА_2 просить рішення та додаткове рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу доводи, якої є безпідставними та необґрунтованими залишити без задоволення, а також стягнути з позивачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 грн.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час якого, судом повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 194 т.3) до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 196 т.3), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши, представника позивачки - адвоката Чернявську О.Д., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, представника відповідача - адвоката Мороза В.В., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2008 року, у якому в них народились спільні діти - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14 т.1).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області суду від 06 травня 2016 року у справі № 149/926/16-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15-16 т. 1).

19 березня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір про місце проживання дітей та про участь у вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо. Даний договір є укладеним з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до моменту досягнення дітьми повноліття: відносно доньки ОСОБА_3 - до ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно сина ОСОБА_4 - до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 56-59, 85-88, 104-107 т.1).

28 травня 2021 року ОСОБА_2 оформлено нотаріально посвідчену заяву в якій він не заперечує проти реєстрації місця проживання спільних з позивачкою дітей за адресою місця проживання їх матері, а саме: АДРЕСА_1 , або за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 77, 160 т. 1).

17 червня 2021 року Виконавчим комітетом Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області прийнято рішення № 186 про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору про визначення місця проживання дітей, яким вирішено вважати за доцільне визначити місцем проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , разом з мамою ОСОБА_1 (а.с. 116-118 т. 1).

Крім того встановлено, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що убачається з довідки Броварської ДВС за № 33147 від 30 серпня 2021 року (а.с. 183-184 т. 1).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Так, ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись у суд із позовом про визначення місця проживання дітей, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач не цікавиться життям дітей, участі у їх вихованні не приймає, між ними втрачено будь-які зв`язки. Вказує, що не має можливості зареєструвати місце проживання дітей разом з нею у власній квартирі, оскільки відсутня згода відповідача, а визначення місця проживання дітей з матір`ю є необхідним для забезпечення їх найкращих інтересів.

В подальшому позивачкою подано заяву про зміну предмету позову з доповненням його вимогою про розірвання договору від 19.3.2016 між батьками про місце проживання дітей та про участь у вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що вимоги заявлені в ньому є безпідставними та непідтверджені належними доказами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду в цій частині з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

За змістом ч. 1 та ч. 4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

На підставі статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" № 16 від 12.06.98 року роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

На підставі ч. 4 ст. 157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як установлено, 19 березня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір про місце проживання дітей та про участь у вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо.

Відповідно до п. 1.2 договору сторони, як батьки, досягли згоди про те, що після розірвання шлюбу між ними, малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будуть проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . У разі зміни місця проживання дітей, мати зобов`язується попередити батька письмово із указанням точного місця проживання дітей не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання.

Згідно п. 1.3 договору між батьками про місце проживання дітей та про участь у їх вихованні батько після розірвання шлюбу буде проживати окремо від матері та дітей, що за домовленістю батьків не може вважатись перешкодою для реалізації батьком прав та обов`язків з виховання та утримання дітей.

Згідно з п. 3.2. договору, батько зобов`язується: без затримок у дні та час визначений п. 2.1 цього договору та/або за попередньою домовленістю з матір`ю, приїхати в місце проживання дітей, або інше спеціально обумовлене батьками місце, забрати дітей для проведення спільного дозвілля та повернути їх у визначений час у місце проживання, або інше, спеціально обумовлене батьками місце (п. 3.2.1.); у випадках, визначених п. 2.1 та п. 2.2., забезпечити комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дітей на відпочинок та забезпечити дітям комфортні умови проживання та відпочинку; негайно повідомляти матір дітей про благополучне прибуття на місце відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення до місця проживання дітей, із зазначенням, транспортного засобу, його номера, місця та часу прибуття; повернути дітей не пізніше 12 годин з часу прибуття за місцем їх проживання, якщо мати особисто не зустрічатиме дітей безпосередньо в місці прибуття (п. 3.2.3.).

Отже, умовами укладеного договору сторони визначили місце проживання дітей, участь батька у їх вихованні та необхідність повідомлення йому нової адреси у випадку необхідності зміни місця проживання дітей.

Таким чином ОСОБА_1 умовами договору має право самостійно вирішувати питання зміни місця проживання дітей.

На підставі ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

За змістом абз. 1 ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Відповідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-75цс13, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Між тим, будь-яких об`єктивних даних, підстав чи обгрунтувань про те, що поведінка відповідача свідчить про невиконання зобов`язання за договором, у матеріалах справи немає.

Не містив таких обґрунтувань й позов поданий позивачкою з урахуванням доповнень.

Апеляційний суд вважає, що за обставин недоведеності невиконання відповідачем умов договору, укладеного між ним та позивачкою щодо участі у вихованні дітей, визначення місця проживання, відсутні підстави для розірвання договору.

Відповідно до справи, з урахуванням заперечень ОСОБА_2 , на спростування яких будь-яких доказів не долучено, мали місце випадки порушення саме позивачкою умов п.2.1 договору та своєчасне неповідомлення відповідача про змінену адресу місця проживання дітей.

На підставі ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає, що позивачкою та відповідачем дотримано встановлений законодавством правовий механізм визначення місця проживання дітей на підставі договору між батьками, а тому відсутні підстави для визначення місця проживання дітей судом та розірвання договору.

Більше того, 28 травня 2021 року відповідачем оформлено нотаріально посвідчену заяву в якій він не заперечує проти реєстрації місця проживання спільних з позивачкою дітей за адресою місця проживання їх матері, а саме: АДРЕСА_1 , або за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 77, 160 т. 1).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи апеляційної скарги, зокрема про втрату інтересу батька до дітей, жодними доказами не підтверджено.

Не спростовано позивачкою доводи ОСОБА_2 про наявність з її сторони перешкод у спілкуванні та зустрічах дітей з ним й навпаки, вони підтверджуються доказами звернення відповідача у травні 2019року у зв`язку з цим до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл.

Відповідно до інформації, яка міститься у відповіді на звернення № 1059 від 04.06.2019 ОСОБА_2 . Службою у справах дітей було повідомлено про проведення бесіди з ОСОБА_1 та рекомендовано дійти спільної згоди щодо виконання вимог ст. 157 СК України та можливої участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми (а.с. 158 т.1).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують є голослівними, та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо стягнення додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2022 року з позивачки на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500 грн, який є завищеним.

Як убачається зі справи адвокат Мороз В.В. надає послуги відповідачу на підставі договору про надання професійної правової (правничої) допомоги №14/09/2021 від 14 вересня 2021 року (а.с. 7 т.3).

Відповідно до долученого акту №1 приймання-передання робіт з наданої професійної правової (правничої) допомоги від 26 липня 2022 року вбачається, що Морозов В.В. надано наступні послуги, а саме:

- первинна консультація щодо предмету спору вартістю 250 грн;

- збір інформації і документів щодо предмету спору, включаючи дії на їх отримання з державних реєстрів від органів державної влади, місцевого самоврядування, від юридичних і фізичних осіб (крім адвокатського запиту), ознайомлення з матеріалами справи, правовий аналіз таких документів та інформації, формування правової позиції щодо захисту інтересів клієнта 300 грн;

- пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень судової практики щодо спорів з аналогічним предметом для формування позиції захисту клієнта 300 грн;

- складення відзиву на позовну заяву 5000 грн;

- складення заперечення на відповідь на відзив 5000 грн;

- складення промови в судових дебатах 2000 грн;

- складення заяви, клопотання інших документів правового характеру 450 грн;

- прибуття адвоката до суду для участі в судовому засіданні (за фактом кожного окремого виїзду адвоката до суду на призначене судове засідання, незалежно від того чи воно проведено судом або відкладено чи знято з розгляду) 7 судових засідань 8400 грн;

- витрати на оплату поштових послуг з пересилання документів 300 грн.

Загальна вартість послуг, наданих відповідачу, складає 22000 грн (а.с. 9 т.3).

Згідно з виписки з карткового рахунку, за договором № 14/09/2021 від 14.09.2021 відповідачем перераховано кошти у розмірі 22 000 грн (а.с.10-11 т.3).

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката

З попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат відповідача від 04 вересня 2021 року убачається, що останній планує понести витрати у розмірі 17312 грн (а.с.157 т.1).

Задовольняючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20 500 грн, районний суд виходив з наявності підстав для такого стягнення.

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.

Так, апеляційний суд вважає, що послуги надані адвокатом Морозом В.В. відповідачу є неспівнирними з наявними у справі матеріалами, зокрема відзив на позовну заяву - 5 000 грн (10 год.), заперечення на відповідь позивача -5 000 грн (10 год.) та промова в судових дебатах - 2 000 грн (4 год.) містять за змістом повторювальні обґрунтування та нових обставин, щодо предмету спору не наводять, а тому витрачений час на вказані документи є завищеним.

Крім того, апеляційний суд враховує й те, що більшість доказів подавалося стороною відповідача у день засідання, що спонукало до відкладення розгляду справи на іншу дату, задля надання можливості ознайомлення з ними, вказані дії можна розцінювати, як затягування розгляду справи та зловживання правами, з огляду на належне повідомлення відповідача про розгляд справи та надання судом достатнього часу для подання доказів.

Зокрема, договір з адвокатом Морозом В.В., Фісук К.В. підписав 14.09.2021, останній був повідомлений про розгляд справи, проте відзив було подано 04.10.2021, тобто в день судового засідання (а.с. 143-208 т.1).

Таким чином були подані в день засідань й клопотання про приєднання доказів, заперечення на відповідь позивача, пояснення, тощо.

Отже, доводи апеляційної скарги про завищений розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих додатковим рішенням суду з позивачки на користь ОСОБА_2 заслуговують на увагу.

Зваживши на викладене та заперечення позивачки щодо розміру витрат на правову допомогу, суд вбачає підстави до зменшення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та вважає за необхідне змінити додаткове рішення, шляхом зменшення суми витрат пов`язаних з правничою допомогою, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 з 20 500 грн до 5 000 грн.

За таких обставин, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу адвокат Мороз В.В. просив стягнути з позивачки на користь відповідача 16 000 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Так, на підтвердження повноважень в суді апеляційної інстанції адвокатом Морозом В.В. надано договір про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката № 20/09/2022 від 20.09.2022 (а.с. 149 т.3).

Доручення про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката від 17.10.2022 де погоджена частина гонорару адвоката за надані послуги (а.с. 150 т.3).

Акт № 1 приймання-передання робіт з наданої професійної правової (правничої) допомоги від 20.09.2022 вбачається, що Морозов В.В. надано наступні послуги, а саме:

- складання відзиву на апеляційну скаргу - 10 год. - 10 000 грн;

- прибуття адвоката до суду для участі в судовому засіданні, 3 судових засідання (авансовано) - 6 000 грн (а.с.151 т.3).

З дублікатів квитанції убачається, що відповідачем сплачено за договором від 20.09.2022, кошти в суму 16 025 грн 13 коп. (а.с. 152-155 т.3).

В свою чергу позивачка подала клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, вважає що сума в розмірі 16 000 грн є завищеною, у зв`язку з чим просить врахувати вказане клопотання, перевіривши вказані витрати на дійсність, обґрунтованість, розумність, співмірність з урахуванням складності справи.

Так, поданий до суду відзив, не містить нових даних, що давало б підставу на витрату на його підготовку 10 годин часу.

Крім того, судове засідання 06.12.2022 розпочалося вчасно та тривало 5 хв. (а.с. 165 т.3).

Судове засідання 07.02.2023 під час якого ухвалено судове рішення, також розпочалося вчасно та тривало 16 хв.

З огляду на що відсутні підстави до стягнення витрат на перебування адвоката в суді 06.12.2022 та 07.02.2023 у повному обсязі.

Зазначене указує на відсутність у адвоката потреби у вивченні додаткових джерел права та законодавство, що регулює спір у справі, для формування правової позиції у заяві про ухвалення додаткового рішення, а підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, а також клопотання позивачки про зменшення розміру витрат, апеляційний суд дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача на відшкодування таких витрат 3 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Чернявської Ольги Дмитрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2022 року змінити шляхом зменшення суми витрат пов`язаних з правничою допомогою, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 з 20 500 грн до 5 000 грн.

У іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 судові витрати пов`язані з оплатою витрат на професійну правничу в суді апеляційній інстанції, в сумі 3 000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: