Справа № 516/88/22
Провадження № 2/516/7/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 рокум.Теплодар

Теплодарський міський суд Одеської області в складі

головуючого судді Под`ячевої І.Д.,

при секретарі Прущак С.В.,

розглянувши в місті Теплодар у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про поділ спільного майна подружжя та поділ боргових зобов`язань подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки Infiniti QX60 2017 року випуску номер державної реєстрації НОМЕР_1 ; визнати за позивачем право власності на частину зазначеного автомобілю; визнати борг за договором позики від 21 травня 2021 року у розмірі 15000 доларів США укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільним боргом подружжя.

В обґрунтування позову зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 2006 року. Подружжям у шлюбі було придбано автомобіль марки Infiniti QX60 2017 року випуску номер державної реєстрації НОМЕР_1 , який 18 червня 2021 року зареєстрований за ОСОБА_2 автомобіль був придбаний через американський аукціон та з урахуванням митних платежів всього за автомобіль було сплачено 14774,41 дол. США.. Подружжя таких коштів не мало, а тому біло прийнято рішення запозичити кошти у ОСОБА_3 , з яким позивач уклав договір позики, за умовами якого позивачем було отримано в борг 15000 дол. США зі строком повернення до 31 грудня 2022 року. Запозиченні кошти були сплачені за автомобіль. З вересня 2021 року подружжя проживає окремо, не спілкуються, мирним шляхом вирішити питання поділу майна не представляється за можливе, а тому позивач просить визнати за ним право власності на частину автомобілю та визнати борг перед ОСОБА_3 спільним боргом подружжя.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, окремо зазначив, що автомобіль перебуває в користуванні позивача, будь-яких спірних питань між позивачем та відповідачем з приводу користування автомобілем немає, борг до цього часу ОСОБА_3 не сплачений.

Представник відповідача в письмових поясненнях зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кошти одержані за договором позивачем, використані ним в інтересах сім`ї, оскільки в наданому позивачем договорі відсутній підпис відповідачки, що могло слугувати свідченням про її обізнаність отримання грошових коштів на потреби сім`ї.

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх вісутності.

Третя особа ОСОБА_3 звернувся до суду з письмовими поясненнями, в яких зазначив, що дійсно 21 травня 2021 року між ним та позивачем був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 надав позивачу позику у розмірі 15000 Дол. США для придбання автомобіля для сім`ї та які він повинен був повернути до 31 грудня 2022 року. На підтвердження отримання коштів крім договору ОСОБА_1 написав розписку, оригінал якої зберігається у ОСОБА_3 .. ОСОБА_3 вважає позов в частині визнання боргу спільним обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, одночасно просив розглядати справу за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, відповідача, а також пояснення третьої особи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Так, судом встановлено, що 09 лютого 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) уклали шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Згідно квитанції (а.с.14) 21 травня 2021 року ОСОБА_2 придбала на аукціоні автомобіль марки Infiniti QX60 2017 року випуску за 9788 дол. США., митні платежі згідно квитанції склали 135900 грн..

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18 червня 2021 року автомобіль марки Infiniti QX60 2017 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 (а.с. 12).

21 травня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_3 в борг 15000 дол США для придбання позичальником автомобіля для потреб його сім`ї. Строк погашення боргу визначено до 31 грудня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як встановлено матеріалами справи, позивач та відповідач в зареєстровану шлюбі перебувають з 2006 року, право власності на автомобіль виникло у 2021 році, а тому є спільним сумісним майном подружжя.

Сторони не заперечують факт спільного придбання вказаного майна.

Згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивач та відповідач не заперечують рівність часток в спільному майні, тобто кожен має право на частину автомобілю придбаного в шлюбі.

Щодо визнання боргових зобов`язань за договором позики спільним зобов`язанням подружжя, слід зазначити наступне.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Необхідно також наголосити, що Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13 було вказано, що тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц (провадження № 61-7335св18), від 27 грудня 2019 року у справі №641/6191/17 та підтриманий 20 травня 2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 757/55453/18-ц, провадження № 61-1972св20 (ЄДРСРУ № 89564120).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами 21 травня 2021 року ОСОБА_2 придбала на аукціоні в США автомобіль марки Infiniti QX60 2017 року випуску за 9788 дол. США., а згодом сплатила митні платежі під час розмитнення транспортного засобу у загальному розмірі 135900 грн..

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18 червня 2021 року автомобіль марки Infiniti QX60 2017 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що вартість автомобілю та митні платежі були сплачені подружжям за рахунок отриманих ним за договором позики від 21 травня 2021 року коштів, отриманих від ОСОБА_3 ..

За ствердженням позивача інших коштів у сім`ї для придбання автомобілю не було.

Представник відповідача спростовуючи факт витрачання коштів за договором позики на потреби сім`ї, зазначив про відсутність доказів обізнаності дружини про укладання такого договору позики та витрачання таких коштів саме на придбання автомобілю.

При цьому представником відповідача не зазначено, що автомобіль був придбаний за кошти сім`ї, або за власні кошти дружини та не надав суду будь-які докази наявності у подружжя інших коштів ніж зазначено позивачем на придбання авто.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням всього вищевикладеного та з урахуванням змісту договору позики та розписки в яких читко зазначено, що позика надається для придбання позичальником автомобіля для потреб його сім`ї (п. 1.2 Договору), а також, що автомобіль був зареєстрований саме на відповідача, тобто особа була обізнана щодо вартості транспортного засобу та повинна бути обізнана щодо походження коштів за які вона придбала автомобіль, суд приходить до висновку, що договір позики від 21 травня 2021 року укладений в інтересах сім`ї, кошти витраченні на придбання для сім`ї майна, яке зареєстровано на відповідача.

При цьому суд вважає, що відсутність підпису відповідача в договорі позики, не є беззаперечним підтвердженням необізнаності відповідача про існування такого договору, оскільки саме 21 травня 2021 року, в день отримання коштів за договором, автомобіль був придбаний на аукціоні відповідачем.

Крім того, договір позики укладений позивачем із третьою особою 21 травня 2021 року, відповідачем не оскаржувався та будь-яких дій щодо його невизнання відповідачем не вчиненою

З урахуванням зазначеного та встановлених обставин справи, позивачем доведено витрачання коштів отриманих у борг на потреби сім`ї, а тому боргові зобов`язання які виникли у позивача також є борговими зобов`язаннями відповідача, тобто поділу підлягає не лише транспортний засіб придбаний подружжям у шлюбі, а і боргові зобов`язання, які виникли у зв`язку із придбанням такого транспортного засобу, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 258-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про поділ спільного майна подружжя та поділ боргових зобов`язань подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) автомобіль марки Infiniti QX60 2017 року випуску, державної реєстрації НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , чорного кольору.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину автомобілю марки Infiniti QX60 2017 року випуску, державної реєстрації НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , чорного кольору.

Визнати спільними боргові зобов`язання подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором позики від 21 травня 2021 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у розмірі 15000 доларів США.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили через тридцять днів з дня оголошення, а у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя І.Д. Под`ячева