РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Процюк Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 22.11.2022 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . В будинку зареєстровані чоловік, дочка, онук та зять позивачки, котрий понад два роки не проживає за вказаною адресою. В будинку відсутні особисті речі відповідача, він не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла. З будинку відповідач виїхав самостійно, жодних перешкод у користування житловим приміщенням не було. Реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник адвокат Лесик С.І. в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не надав, заяв та клопотань від нього не надходило.

Суд, згідно ст.280 ЦПК України, з урахуванням міркування позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Суд встановив, що позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинком АДРЕСА_1 , що підверджується свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна виданого на підставі рішення виконавчого комітету Льотничівської сільської ради від 27.05.2008 №22, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22959977.

На підставі довідки №662 про склад сім`ї та проживання, виданої 12.10.2022 року Зимнівською сільською радою, судом встановлено, що в зазначеному будинку, окрім позивача, зареєстровані її чоловік ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , онук ОСОБА_6 , та зять відповідач ОСОБА_2 .

Згідно довідки №663 від 12.10.2022 року, виданої Зимнівською сільською радою, зять позивачки - ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , не проживає з 2019 року.

Наданими суду письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 також підтверджується той факт, що відповідач ОСОБА_2 з 2019 року не проживає в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач мав можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач або члени його сім`ї не чинили, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало.

Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж одного року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим підлягає визнанню такими в судовому порядку.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає у зазначеному будинку, добровільно не бажає знятися з реєстрації місця проживання, що створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому майном, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Керуючись ст. ст.12, 81, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України, ст. ст.317, 319,321,391 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , проживає та зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , місце проживання невідоме.

Головуючий: А.М. Лутай