Справа № 465/2788/21 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1294/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Величка О.В. від 20 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відсотків по розписці від 10.12.2015 року в розмірі 81 670 (вісімдесят одна тисяча шістсот сімдесят) грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.Зазначає, що судом належно не перевірено розрахунок 3% річних вимог відповідно до предмету та підстав поданого позову, у порушення вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд погодився із розрахунком заборгованості наданим позивачем, хоча повинен був його перевірити коли мало місце прострочення, кількість днів прострочення цього щомісячного платежу у відповідному році та відповідно визначити суму відсотків до стягнення. Звертає увагу на те, що відповідно до укладеного договору позики, ОСОБА_1 зобов`язувався повернути позику не пізніше 10.03.2016 року. У випадку протермінування повернення позики будуть нараховані проценти у розмірі 2% щомісячно та застосовані штрафні санкції згідно чинного законодавства. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 259 ЦК України та звернення відповідача із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, суд повинен був би вирішити позов відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, крім того, суд першої інстанції не звернув увагу і на ту обставину, що позовну давність до відповідного періоду слід обраховувати окремо.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, письмових пояснень відповідача, уточненої позовної заяви, відповіді на відзив, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. 509, 526, 530, 611, 625, 1048, 1049 ЦК України задовольняючи позов виходив з того, що відповідно до розписки від 10.12.2015 року відповідач ОСОБА_1 в присутності свідків позичив у позивача ОСОБА_2 5300 доларів США терміном на 3 місяці (з 10.12.2015 року по 10.03.2016 року). Сторони погодили, що у випадку протермінування повернення позики будуть нараховані відсотки в розмірі 2 % щомісячно та застосовані штрафні санкції згідно чинного законодавства. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.10.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 коштів за розписками від 10.12.2015 року та 12.06.2018 року задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 255485,20 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.05.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі №465/7447/18 від 08.10.2019 року відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 21.01.2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 08.10.2019 року - без змін. 25.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. відкрито виконавче провадження № 62425148 на підставі виконавчого листа № 465/7447/18 від 19.06.2020 року, виданого Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми коштів за розписками від 10.12.2015 року та 12.06.2018 року у розмірі 255485,20 грн. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені розпискою від 10.12.2015 року, зокрема зобов`язання по сплаті 2 % у випадку протермінування повернення позики. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, дослідженими судом доказами підтверджується той факт, що між сторонами у справі 10.12.2015 року був укладений договір позики, у відповідності до якого відповідач ОСОБА_1 в присутності свідків позичив у позивача ОСОБА_2 5300 доларів США терміном на 3 місяці (з 10.12.2015 року по 10.03.2016 року). Сторони погодили, що у випадку протермінування повернення позики будуть нараховані відсотки в розмірі 2 % щомісячно та застосовані штрафні санкції згідно чинного законодавства. Таким чином, проценти, які підлягають до стягнення, виходячи з суми простроченого ОСОБА_1 грошового зобов`язання (148 930, 00 грн.) та з урахуванням погоджених у розписці від 10.12.2015 року 2% за кожен місяць протермінування за період, заявлений позивачем, тобто з 01.01.2019 р. по 14.04.2021 року (834 дні), становлять 81 670, 76 грн. (148 930 * 24 834 /365/100). Що стосується посилання відповідача на застосування строку позовної давності як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, суд зазначає наступне. Невиконання боржником ОСОБА_3 свого грошового зобов`язання перед ОСОБА_2 є триваючим правопорушенням і позовні вимоги позивача ОСОБА_2 не виходять за межі трирічного строку до подання позовної заяви, підстав для застосування строку позовної давності і відмови у позові, як про це просив відповідач у своєму відзиві на позов (письмових поясненнях), немає. За таких обставин суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми відсотків по розписці від 10.12.2015 року в розмірі 81 670 грн. 76 коп. обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону.

19.04.2021 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 суму відсотків по розписці від 10.12.2015 року в розмірі 81670,76 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 10.12.2015 року до неї звернувся відповідач із проханням надати йому позику у розмірі 5300 доларів США, зі сплатою 2% за протермінування позики, що в грошовому еквіваленті становить 106 доларів США на місяць за умовами розписки, та можуть бути застосовані штрафні санкції за протермінування. 10.12.2015 року відповідач ОСОБА_1 надав розписку, у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 про позику у позивача ОСОБА_2 суми коштів у розмірі 5300 доларів США на термiн 3 (три) мiсяцi з 10.12.2015 року до 10.03.2016 року. У розписці відповідач зобов`язався отриману суму коштів повернути та у випадку протермінування повернення позики сплатити 2 % щомісячно, а також штрафні санкції згідно чинного законодавства. Вказана сума мала бути повернена до 10.03.2016 року. Крім цього, 12.06.2018 року відповідач ОСОБА_1 повторно звернувся до позивача із проханням надати йому позику на лікування у розмірі 400 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 01.09.2018 року. Відповідач свої боргові зобов`язання не виконав, а тому 27.11.2018 року позивач надіслала йому лист-нагадування за борговими розписками, однак кошти відповідач так і не повернув. У грудні 2018 р. позивач звернулась із позовом до суду та просила стягнути із відповідача заборгованість за розписками: від 10.12.2015 року - у сумі 244245,20 грн. (сума позики 148930,00 грн., сума по відсотках - 95315,20 грн.), від 12.06.2018року - у сумі 11240,00 грн. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.10.2019 року позовні вимоги задоволені. Постановою Львівського апеляційного суду від 21.01.2021 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 08.10.2019 року залишено без змін. Однак, вказані рішення відповідачем не виконані, сума боргу позивачу не виплачена.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 10.12.2015 року відповідач ОСОБА_1 в присутності свідків позичив у позивача ОСОБА_2 5300 доларів США терміном на 3 місяці (з 10.12.2015 року по 10.03.2016 року). Сторони погодили, що у випадку протермінування повернення позики будуть нараховані відсотки в розмірі 2 % щомісячно та застосовані штрафні санкції згідно чинного законодавства.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.10.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 коштів за розписками від 10.12.2015 року та 12.06.2018 року задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 255485,20 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.05.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі №465/7447/18 від 08.10.2019 року відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 21.01.2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 08.10.2019 року без змін.

25.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. відкрито виконавче провадження № 62425148 на підставі виконавчого листа № 465/7447/18 від 19.06.2020 року, виданого Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми коштів за розписками від 10.12.2015 року та 12.06.2018 року у розмірі 255485,20 грн.

Відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені розпискою від 10.12.2015 року, зокрема, зобов`язання по сплаті 2 % у випадку протермінування повернення позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Також, відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України, Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України.

Крім цього, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі 10.12.2015 року був укладений договір позики, у відповідності до якого відповідач ОСОБА_1 в присутності свідків позичив у позивача ОСОБА_2 5300 доларів США терміном на 3 місяці (з 10.12.2015 року по 10.03.2016 року). Сторони погодили, що у випадку протермінування повернення позики будуть нараховані відсотки в розмірі 2 % щомісячно та застосовані штрафні санкції згідно чинного законодавства.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що проценти, які підлягають до стягнення, виходячи з суми простроченого ОСОБА_1 грошового зобов`язання (148 930, 00 грн.) та з урахуванням погоджених у розписці від 10.12.2015 року 2% за кожен місяць протермінування за період, заявлений позивачем, тобто з 01.01.2019 р. по 14.04.2021 року (834 дні), становлять 81 670, 76 грн. (148 930 * 24 834 /365/100).

Що стосується посилання відповідача на застосування строку позовної давності як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, то судом першої інстанції правильно вказано, що невиконання боржником ОСОБА_3 свого грошового зобов`язання перед ОСОБА_2 є триваючим правопорушенням і позовні вимоги позивача ОСОБА_2 не виходять за межі трирічного строку до подання позовної заяви, оскільки позов поданий 19.04.2021 року про стягнення боргу (відсотків в порядку ст. 625 ЦК України) за період з 1.01.2019 року, тобто в межах строку позовної давності, отже підстав для застосування строку позовної давності і відмови у позові, як про це просив відповідач у своєму відзиві на позов (письмових поясненнях), немає.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом належно не перевірено розрахунок 3% річних вимог відповідно до предмету та підстав поданого позову, то слід вказати, що позовні вимоги заявлені щодо стягнення процентів в порядку ст. 625 ЦК України, розмір яких встановлений сторонами у договорі (2% в місяць, тобто 24 % річних), а не штрафу та пені.

Зважаючи на те, що предметом позову є стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України, а не штрафу чи пені, до такої вимоги застосовується загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки, а спеціальна позовна давність тривалістю один рік.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра