Провадження № 2-др/522/10/23
14 лютого 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцева О.П.
при секретарі Лукашкіні О.В.,
У вересні 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просила суд визнати незаконними дії державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області Манюти Сергія Васильовича, скасувати його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи» та скасувати запис про державну реєстрацію права власності №32265005 від 02.07.2019 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із наявною заборгованістю позивача, відповідачем було реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки та державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області Манютою Сергієм Васильовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» вищезазначену квартиру та вчинено запис про державну реєстрацію права власності №32265005 від 02.07.2019 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».
Вказані дії відповідачів позивач вважає протиправними, оскільки відчуження належного позивачу майна проведено з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», без згоди боржника та надіслання боржнику вимоги про усунення порушень та повідомлення наміру щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача як власника майна.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року позивачці відмовлено в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконними дії державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області Манюти Сергія Васильовича та скасування його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Не погодившись з вищевказаним рішенням позивачкою воно було оскаржено в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року залишено без змін.

19 грудня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява адвоката Бережного Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якій він просить ухвалити додаткове рішення щодо заявленої позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності №32265005 від 02.07.2019 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (04655, м. Київ, вулиця Вікентія Хвойки, будинок 21, ).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2023 року заява прийнята до провадження та призначено судове засідання на 14.02.2023 року.

У судове засідання сторони не з`явились, про час слухання справи повідомлені.

Ознайомившись з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового судового рішення щодо нерозглянутих вимог.

Заяву про ухвалення додаткового рішення мотивовано тим, що позовна заява містить дві окремі позовні вимоги:

- про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 47640176 від 05.07.2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»;

- про скасування запису про державну реєстрацію права власності №32265005 від 02.07.2019 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року містить висновок виключно щодо першої з заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене потребує вирішення друга заявлена позовна вимога.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2019 року ОСОБА_1 було отримано повідомлення 820, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому повідомив про необхідність сплатити суму боргу та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (т1, а.с.75, 76-77).

Доказів, які б підтверджували належність підпису на повідомленні третій особі позивачем до суду не надано, а тому можливо вважати, що відповідачем виконані вимоги, передбачених п. 6.3.1 договору та ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

З матеріалів справи також вбачається, що ДР КП «Реєстраційна служба Одеської області» було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Вирішуючи питання щодо правомірності дій державного реєстратора при прийнятті оскаржуваного рішення, суд керується положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до ч. 2ст. 10 вказаного Закону Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Суд також вважає, що доводи позивача щодо неправомірного нарахування відповідачем суми заборгованості в якості підстави для скасування рішення державного реєстратора є недоведеними, оскільки, приймаючи рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор не наділений повноваженнями щодо встановлення обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Крім того, позивач посилається на те, що реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» була проведена з порушенням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Підпунктом 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03.06.2014 року встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Тобто, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Також суд вважає, що за змістом ст.ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в Іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки положеннями іпотечного договору від 03 грудня 2007 року (т.1, а.с.11) передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання, суд дійшов висновку про те, що рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої Іпотечним договором, що не може вважатись примусовим стягненням майна.

Таким чином, перереєстрація права власності відбулась не на підставі виконавчого напису нотаріуса, виконавчого провадження, тобто не в примусовому порядку, а на підставі відповідного застереження в Іпотечному договорі, тобто за згодою позивача.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію права власності №32265005 від 02.07.2019 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 18, 19, 258, 259, 263 - 265, 268, 270ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 522/14971/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про державну реєстрацію права власності задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича про скасування запису про державну реєстрацію права власності №32265005 від 02.07.2019 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.02.2023 року.

Суддя:

14.02.2023