Справа № 314/5167/20
Провадження № 2/314/53/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 року м.Вільнянськ

Справа № 314/5167/20;

провадження № 2/314/53/2023;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

- позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ;

- відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільнянськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 15.12.2020 звернулася до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. 02.08.2022 до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.1994 між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 177.

Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Остаточно сторони по справі припинили шлюбні відносини в листопаді 2020 року. Неодноразові спроби налагодити стосунки та зберегти сім`ю не дали жодних результатів. Шлюбні відносини між сторонами припинені через аморальний спосіб життя відповідача, вживання ним спиртних напоїв, різні погляди на життя та життєві позиції, в результаті чого постійно виникали конфлікти, свідками яких неодноразово ставали діти, що значно відображалося на їх психологічному стані здоров`я.

Не дивлячись на те, що сторони по справі мають одне місце проживання, спільне господарство вони не ведуть, взаємних прав та обов`язків як подружжя не виконують, що свідчить про відсутність ознак сім`ї.

Позивачка повідомляє, що будь-яке примирення між нею та відповідачем не можливе, а зареєстрований із відповідачем шлюб суперечить її інтересам. Саме тому, позивачка вважає, що шлюб між нею та відповідачем не може бути збережений, тому як вказані факти, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим. Саме з цих підстав позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Після розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1 , просить залишити їй прізвище « ОСОБА_6 ».

У зв`язку із тим, що сторони мають неповнолітніх дітей та спір про поділ майна подружжя, вирішити питання щодо розірвання шлюбу в позасудовому порядку стає не можливим, саме тому позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Під час зареєстрованого шлюбу, сторонами по справі за спільні сумісні кошти було придбано рухоме та нерухоме майно, загальна вартість якого складає 3229100,00 грн.

Відповідно до Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. У зв`язку з чим, позивач вважає, що її частка в сумісно набутому рухомому та нерухомому майні складає 1/2 частина, розмір якої становить 1614550,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 повідомляє, що між нею та відповідачем існують конфліктні відносини, через які неможливо визначити спільне користування вказаним рухомим та нерухомим майном мирним шляхом.

Окрім вказаних відносин між сторонами, в результаті поведінки відповідача страждають діти, їх емоційний та психологічний стан.

Вказані обставини свідчать про неможливість спільного користування рухомим та нерухомим майном. З метою уникнення в подальшому інших судових спорів між сторонами з приводу користування рухомим та нерухомим майном, породження яких буде впивати на емоційний й фінансовий стан як позивачки ОСОБА_1 , так і неповнолітніх дітей, позивачка вважає, що кількість майна дозволяє сторонам відійти від спільної сумісної власності на кожний об`єкт нерухомості та можливо виділити кожній із сторін окремі об`єкти рухомого та нерухомого майна.

Позивачка ОСОБА_1 просить здійснити поділ вищевказаного спільного рухомого та нерухомо майна наступним чином:

- нежитлове приміщення НОМЕР_8, облаштоване під кондитерський магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого складає 253700,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ;

- нежитлове приміщення НОМЕР_9, облаштоване під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якому здійснюється продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого складає 243800,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ;

- нежитлове приміщення НОМЕР_10, облаштоване під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якому здійснюється продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого складає 307800,00 грн., визнати особистою приватною власністю відповідача;

- нежитлову будівлю кафе-магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 225 м?, зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартість якого складає 222900,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартість якої складає 410000,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_4 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , вартість якої складає 600 000,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ;

- квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , які облаштовані під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та зареєстровані на ім`я ОСОБА_1 , сукупна вартість яких складає 466500,00 грн., визнати особистою приватною власністю позивачки;

- земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0880 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:001:0035, та зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартість якої складає 34700,00 грн., визнати особистою приватною власністю позивачки;

- земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0880 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:001:0037, та зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартість якої складає 34700,00 грн., визнати особистою приватною власністю позивачки;

- транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2005 р.в., VIN код НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого складає 244000,00 грн., визнати особистою приватною власністю відповідача;

- транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер НОМЕР_3 , білого кольору, 2016 р.в., VIN код НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , вартість якого складає 420000,00 грн., визнати особистою приватною власністю позивачки. Вказаний транспортний засіб необхідний позивачці за для відвезення дітей до навчальних закладів, гуртків та її особистих потреб.

Позивачка ОСОБА_1 , є фізичною особою-підприємцем. Вказане нерухоме майно, яке позивачка бажає залишити у своїй особистій приватній власності, необхідне їй за для матеріального забезпечення дітей, а також проживання, де створені відповідні санітарні умови, де діти мають всі необхідні умови для навчання, де діти мають окремі ліжка, шафи та особистий простір. В результаті конфліктних відносин між сторонами по справі, відповідачем ОСОБА_2 здійснюються позивачці ОСОБА_1 перешкоди в користування нежитловими приміщеннями НОМЕР_8, НОМЕР_9 та НОМЕР_10.

Позивачка повідомляє, що до припинення шлюбних відносин із відповідачем, вона 10 років працювала в кондитерському магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 », (нежитлове приміщення НОМЕР_8, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). Робота у вказаному магазині приносила позивачці основний дохід. Даний факт підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 18.06.2018 за № 080, заключною випискою за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, накладною № 16101/0349855 від 23.02.2021, видатковою накладною № ЗП/РНв-010995 від 03.03.2021, чек про прийняття продукції від 02.03.2021, видатковою накладною № ЗП/РНв-009448 від 24.02.2021, чек про прийняття продукції від 23.02.2022.

Після припинення між сторонами шлюбних відносин, відповідач ОСОБА_2 вирішив позбавити позивачку ОСОБА_1 роботи у вказаному магазині та основного доходу, передавши магазин в оренду іншій особі.

28.09.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просила надати відповідні погоджувальні документи та копії фактично наявних документів щодо користування та розпорядження нежитловими приміщеннями НОМЕР_8, НОМЕР_9 та НОМЕР_10, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2020 по 30.09.2021, копії платіжних документів по сплаті за оренду вказаного нерухомого майна за період з 01.01.2020 по 30.09.2021, перерахувати поштовим переказом на її ім`я належну частку грошових коштів за здачу в оренду спільного майна у розмірі 50 % від фактичної отриманої суми від здачі в оренду, негайно розірвати від непогоджені у письмовій формі зі сторони позивачки договори оренди, суборенди чи будь-які інші письмові або усні домовленості щодо користування, оренди, розпорядження вказаними об`єктами нерухомості, які є спільною сумісною власністю та відновити і забезпечити подальший безперешкодний доступ до всіх приміщень об`єктів вказаної нерухомості з можливістю вільно вести господарську діяльність.

З моменту вказаного звернення минуло 11 місяців, але жодної відповіді позивачка ОСОБА_1 так і не отримала. Відповідач продовжує зловживати своїми правами на вказане нерухоме майно та всіляко здійснювати позивачці перешкоди у користуванні ним.

Загальна вартість рухомого та нерухомого майна, яке позивачка просить залишити в її особистій приватній власності складає 2053 400,00 грн., яка на 868 700,00 грн. більша за загальну вартість рухомого та нерухомого майна, яке позивачка просить залишити в особистій приватній власності відповідача ОСОБА_2 , яка складає 1187700,00 грн. Але, позивачка ОСОБА_1 , просить суд відступити від рівності часток та збільшити частку майна дружини до 2/3 частин й не здійснювати із неї стягнення на користь відповідача грошової компенсації від різниці вартості рухомого та нерухомого майна, з наступних підстав.

На виконанні у Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 65164900 з примусового виконання виконавчого листа № 314/1124/21, виданого 12.04.2021 Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2021, і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ваховською Д.Р., щомісячний розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей складає майже 2700,00 грн..

Оскільки стягнення із відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей здійснюється у мінімальному розмірі, воно є недостатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, забезпечення їх продуктами харчування, їх лікування та іншого. Фактично весь тягар матеріального забезпечення дітей покладається на позивачку ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, про що він особисто вказує у своєму відзиві на позовну заяву, дохід якого є значно вищим за дохід ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що такий поділ спільного із відповідачем рухомого та нерухомого майна, компенсує позивачці мінімальний розмір аліментів, який вона отримує на утримання двох неповнолітніх дітей.

02.03.2021 від ОСОБА_2 до суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, який мотивований тим, що з 01.10.1994 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 сторонами було придбано наступне майно:

1. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ;

2. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 ;

3. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_10 ;

4. нежитлову будівлю кафе-магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

5. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 ;

6. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_12 ;

7. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 ;

8. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_14 ;

9. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

10. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0037, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

11. транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (НОМЕР_2), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

12. транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (НОМЕР_11), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Таким чином, подружжя мають рівні права щодо вище переліченого майна. Однак, ОСОБА_2 вважає за необхідне довести до відома суду наступну інформацію щодо вищезазначеного майна.

По-перше, нежитлові приміщення, що у переліку зазначені під номерами 1, 2 та 3 у своїй сукупності утворюють продуктовий магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 ". ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем. Основним видом господарської діяльності позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 є утримання продуктового магазину " ІНФОРМАЦІЯ_4 " у м. Вільнянськ, який було придбано завдяки продажу особистого його майна, яке було в його власності ще до укладення шлюбу з ОСОБА_1 . Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 за 20 років господарської діяльності розвинув продуктовий магазин, магазин почав надавати прибуток, якого було достатньо для забезпечення вимог родини та неповнолітніх доньок.

По-друге, нежитлові приміщення, що у переліку зазначені під номерами 6 та 7 у своїй сукупності утворюють магазин взуття "ІНФОРМАЦІЯ_5". З приводу даного магазину ОСОБА_2 вважає за необхідне повідомити наступне. Приблизно 5 років тому відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із проханням-вимогою, відкрити магазин взуття, який буде у її веденні відповідача, оскільки вона теж хоче бути корисною для родини та приносити дохід, та взагалі бажає займатися власним бізнесом. Після довгих роздумів, оскільки це дуже витратний захід, необхідно було зібрати великий грошовий резерв, який необхідно було виділити з продуктового магазину та все ж таки було вирішено 2 об`єкти нерухомості облаштувати під магазин " ІНФОРМАЦІЯ_5 взуття". Після нетривалого часу роботу магазину взуття, ОСОБА_1 заявила, що товару для магазину необхідно більше, що магазин не може працювати з такими невеликими товарними залишками та ін. Позивач ОСОБА_2 попереджував відповідача ОСОБА_1 , що даний магазин взуття не приносить жодного прибутку, що велика частка оборотних грошових коштів з продуктового магазину йде на покриття боргів магазину взуття, зокрема, на сплату податків, комунальних платежів та ін. Однак вона нічого не бажала слухати й одного часу було взято у борг під проценти суму 40000 Дол. США для закупівлі товару для магазину взуття з метою поповнення асортименту магазину. Однак, з плином часу, магазин взуття все більше і більше грузнув у боргах, але ОСОБА_1 не хотіла нічого слухати й продовжувала намагатися вести цей збиточний бізнес, що шкодить інтересам родини.

По-третє, нежитлове приміщення, що у переліку зазначено під номерам 4 - це є будівля кафе-магазину у сільській місцевості, що наразі не працює в виду того, що в родини не вистачає оборотних коштів для "запуску" даного об`єкту.

По-четверте, квартира, що у переліку зазначено під номерам 5 - це є об`єкт нерухомості, що був придбаний з метою створення за цією адресою магазину дитячого одягу, але наразі даний план не реалізовано, оскільки в родини знов-таки не вистачає оборотних коштів для "запуску" й даного об`єкту.

По-п`яте, квартира що у переліку зазначено під номером 8 - це квартира, де сторони мешкають разом із своїми дітьми.

По-шосте, щодо транспортних засобів, ОСОБА_7 зазначає, що автомобіль Volkswagen TRANSPORTER - це є автомобіль, який слугує родині вантажним автомобілем для здійснення господарської діяльності, зокрема, для обслуговування вищезазначених магазинів. Цей автомобіль 2005 року випуску, тобто даний автомобіль вже є далеко не новим.

Автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER - це сімейний автомобіль, який родина використовує для особистих потреб членів родини, у тому числі, для транспортування доньок у різні кружки та секції, наприклад, на танці та в музикальну школу у м. Запоріжжя, що ОСОБА_2 робить особисто.

ОСОБА_2 зазначає, що даний автомобіль, у порівнянні з першим автомобілем, є більш новим та комфортним, однак потребує обслуговування та ремонту (наприклад, нещодавно ОСОБА_2 особисто було проведено ремонт коробки передач на загальну суму 80000 грн.).

Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_2 пропонує здійснити розподіл вищезазначеного майна подружжя по частки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлені належним чином.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів для їх дослідження та доведення їх перед судом. Водночас, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд приходить до висновку, що сторони мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів, а тому вважає можливим розглянути справи за їх відсутності на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

15.12.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 15.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, роз`яснення права сторін.

02.03.2021 від представника ОСОБА_2 адвоката Вишнякова Д.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву.

02.03.2021 від представника ОСОБА_2 адвоката Вишнякова Д.О. до суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

02.03.2021 від представника ОСОБА_1 адвоката Ващенко В.С. до суду надійшла заява в порядку ст. 43 та ст. 49 ЦПК України про зміну предмету позову.

11.05.2021 від представника ОСОБА_1 адвоката Ващенко В.С. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя.

16.06.2021 від представника ОСОБА_1 адвоката Ващенко В.С. до суду надійшла заява в порядку ст. 43 та ст. 49 ЦПК України про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 06.07.2021 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Закрито підготовче, справу призначено до судового розгляду.

20.07.2021 від ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення до позову.

20.07.2021 від представника ОСОБА_2 адвоката Вишнякова Д.О. до суду надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

02.08.2021 від представника ОСОБА_1 адвоката Ващенко В.С. до суду надійшла заява про витребування у ТОВ «ЗМБТІ» інвентаризаційної справи та правовстановлюючих документів на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 .

Ухвалою суду від 03.08.2021 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Ващенко В.С., витребувано у ТОВ «ЗМБТІ» належним чином завірену копію інвентаризаційної справи та правовстановлюючі документи на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 , для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.08.2021цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - зупинено до вирішення цивільної справи № 314/2281/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною.

Ухвалою суду від 08.12.2021 відновлено провадження у справі.

02.08.2022 від ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена позовна заява про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 06.09.2022 прийнято до розгляду позовну заяву подану ОСОБА_1 датовану 29.07.2022 (вх. № 5570/22 від 02.08.22) про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, яку розглядати разом з зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

11.10.2022 на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 адвоката Дьякової Т.В. надійшла промова у судових дебатах.

Ухвалою від 23.11.2022 витребувано у ТОВ «ЗМБТІ» належним чином завірену копію інвентаризаційної справи та правовстановлюючі документи на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 , для долучення до матеріалів справи.

03.01.2023 на виконання ухвали від 23.11.2022 до суду надано копію договору купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_14 .

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд

встановив

01.10.1994 між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 177.

Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Остаточно сторони по справі припинили шлюбні відносини в листопаді 2020 року.

У зв`язку із тим, що сторони мають неповнолітніх дітей та спір про поділ майна подружжя, вирішити питання щодо розірвання шлюбу в позасудовому порядку стає не можливим, саме тому позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Під час зареєстрованого шлюбу, сторонами по справі за спільні сумісні кошти було придбано рухоме та нерухоме майно, загальна вартість якого складає 3229100,00 грн.

У період перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно:

1. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ;

2. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 ;

3. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_10 ;

4. нежитлову будівлю кафе-магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

5. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 ;

6. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_12 ;

7. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 ;

8. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_14 ;

9. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

10. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0037, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

11. транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (НОМЕР_2), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

12. транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (НОМЕР_11), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Щодо первісного позову в частині позовних вимог про розірвання шлюбу суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 розірвавши шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Після розірвання шлюбу суд, залишає позивачу прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 ».

Щодо первісного позову та зустрічного позову в частині позовних вимог про розподіл майна подружжя суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В судовому засіданні встановлено, що 01.10.1994 між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 177.

Положення частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

За ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення.

Остаточно сторони по справі припинили шлюбні відносини в листопаді 2020 року.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійсненні подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як вбачається з п.23 вищевказаної постанови, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

За п. 25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що у період шлюбу, сторони придбали наступне майно:

1. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ;

2. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 ;

3. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_10 ;

4. нежитлову будівлю кафе-магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

5. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 ;

6. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_12 ;

7. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 ;

8. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_14 ;

9. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

10. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0037, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

11. транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (НОМЕР_2), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

12. транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (НОМЕР_11), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди

Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Сторонами не заперечується та визнається виникнення права сумісної власності на вище зазначене майно.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Виходячи з рівності часток подружжя у цьому майні, недосягненні згоди сторін щодо його поділу, беручи до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення, невнесення на депозитний рахунок суду жодною із сторін компенсації за частку у цьому майні, суд вважає за можливе розділити це майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачкою та відповідачем право власності на 1/2 частину переліченого майна.

Також, суд приймає до уваги роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

На підставі наданих доказів сторонами суд не находить підстав для збільшення частки позивачки на 1/3 так як нею не доведено той факт, що аліменти які вона отримує є недостатніми для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, а також не доведено що відповідач батько неповнолітніх дітей ухиляється від участі в їх вихованні та матеріальному забезпеченню дітей всім необхідним. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку про необхідність припинити за сторонами право спільної сумісної власності на спірне майно, та за кожним визнати право власності на частину спірного майна (відповідно до переліку).

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

2.Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя- задовольнити.

3.Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 жовтня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 177.

4.Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище - « ОСОБА_6 ».

5.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 .

6.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 .

7.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 .

8.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_9 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_9 .

9.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_10 .

10.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_10 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_10 .

11.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на нежитлову будівлю кафе-магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

12.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку нежитлової будівлі кафе-магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нежитлової будівлі кафе-магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

13.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 .

14.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_11 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_11 .

15.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_12 .

16.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_12 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_12 .

17.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 .

18.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_13 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_13 .

19.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_14 .

20.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 .

21.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 .

22.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0035, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0035, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 .

23.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0037, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 .

24.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0037, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0035, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 .

25.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (НОМЕР_2), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

26.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку транспортного засобу: автомобіль марки Volkswagen (НОМЕР_2), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку транспортного засобу: автомобіль марки Volkswagen (НОМЕР_2), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

27.Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (НОМЕР_11), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

28.В порядку поділу майна визнати:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку транспортного засобу: автомобіль марки MITSUBISHI (НОМЕР_11), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку транспортного засобу: автомобіль марки MITSUBISHI (НОМЕР_11), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

29.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_14 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_14 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

30.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_14 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_14 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривня 00 копійок.

31.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_14 ) на користь держави судовий збір у розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17.02.2023.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_14 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_14 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

17.02.2023