КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року

м. Київ

справа №372/3601/18

провадження № 22-ц/824/2792/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Українська міська рада Обухівського району Київської області

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_2

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року у складі судді Тиханського О.Б.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Української міської ради Обухівського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною позовною заявою, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи позовну заяву зазначав, що після смерті його дружини відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири, у зв`язку з чим він звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, але йому було відмовлено, оскільки відсутнє розділення часток між подружжям. Останні дванадцять років він сам проживав в квартири, її утримував, а тому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування право власності на частину квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з указаним рішенням, 24 червня 2022 року третя особа ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення вважає таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд незаконно та безпідставно позбавив її права на спадкування, а позивач не довів належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна померлої дружини.

Зазначає, що вона 21 вересня 2007 року звернулась із заявою про прийняття спадщини до Української міської Державної нотаріальної контори, тобто вчинила дії передбачені статтею 1269 ЦК України для прийняття спадщини, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , тобто прийняла спадщину відповідно до статті 1268 ЦК України у передбачений статтею 1270 ЦК України строк.

Повідомляє, що 31 травня 2022 року звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину до Української міської Державної нотаріальної контори, проте інформаційним листом №155/02-14 від 31 травня 2022 року державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Посилається на те, що в позовній заяві позивач свідомо ввів суд в оману шляхом надання недостовірної інформації про адресу її реєстрації, у зв`язку з чим остання не знала та не здогадувалася про розгляд справи та існування оскаржуваного рішення.

Зауважує, що зави від 22 квітня 2019 року про розгляд справи за її відсутності (сторінка 70 та 74) вона не бачила, не підписувала та не подавала до канцелярії суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року з урахування ухвали Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року про виправлення описки, залучено до участі у справі правонаступника померлого позивача ОСОБА_3 - його дружину ОСОБА_1 .

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник третьої особи у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших сучасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності заперечень відповідача, вважав доведеними під час розгляду спору посилання позивача на порушення його законних прав та інтересів, а тому дійшов висновку про можливість судового захисту прав позивача шляхом визнання за ним права власності на частину квартири в порядку спадкування.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Судом установлено, що 30 грудня 1970 року позивач, під час роботи на Трипільський ТЕС, на склад сім`ї чотири чоловіка - він, його дружина ОСОБА_5 , його мати ОСОБА_6 , мати дружини ОСОБА_7 , отримав ордер №1246 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією ордеру.

28 серпня 1971 року позивач на підставі ордеру №1246 від 30 грудня 1970 року вселився та зареєструвався в даній квартирі, де проживає і по даний час, що підтверджується копією паспорта, довідки №2820 від 04 листопада 2009 року.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу 04 червня 1983 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , яка після реєстрації шлюбу отримала прізвище - ОСОБА_9 .

З копії довідки №2820 від 04 листопада 2009 року вбачається, що 19 лютого 1986 року ОСОБА_4 , як дружина позивача, була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

28 листопада 1995 року при оформленні документів на приватизацію квартири, за фактичної її вартості - 872 550 карбованців, позивач вніс за рахунок власних коштів 900 000 карбованців, що підтверджується копією квитанції.

18 грудня 1995 року позивач разом з ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на дану квартиру.

26 вересня 2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, за яким належної їй квартири заповіла ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача - ОСОБА_4 померла, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (донька померлої) подали заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 звернулася її донька ОСОБА_10 .

Позивачу було повідомлено про заповіт та роз`яснено право на обов`язку частку у спадщині.

04 листопада 2009 року Українською міською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру.

28 вересня 2009 року Українською міською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку у зв`язку з тим, що частка померлої в праві спільної сумісної власності не визначена та у зв`язку зі спором між спадкоємцями стосовно частки квартири, яка належала померлій.

Згідно інформаційного листа Української міської державної нотаріальної контори від 31 травня 2022 року №155/02-14 ОСОБА_2 та ОСОБА_10 повідомлено, що померла ОСОБА_4 не є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкоємцями, які прийняли спадщину до майна померлої є ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 .

У відповідності до положень частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що є єдиною особою, яка після смерті ОСОБА_4 прийняла спадщину та її утримує, інші спадкоємці спадщину не оформили, відумерлою її визнано не було.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, визначений статтею 1241 ЦК України є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до пункту 5.9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 ЦК України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 ЦК України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.

Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, зважаючи на наявність у матеріалах справи заповіту, складеного ОСОБА_4 відносно спірного майна, а саме частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на свою доньку ОСОБА_2 , який недійсним не визнавався, а також на те, що спадщину після померлої ОСОБА_4 прийняли її доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та чоловік ОСОБА_3 , який згідно матеріалів спадкової справи мав право лише на обов`язкову частку у частині спірної квартири, колегія суддів доходить висновку, що підстави для задоволення позову в обраний позивачем спосіб відсутні.

За життя з вимогами про визнання за ОСОБА_3 права власності на обов`язкову частку у спадщині та про поділ часток колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірній квартирі останній не заявляв.

Окрім того, спір є спадковим, у матеріалах справи наявна інформація щодо всіх спадкоємців, спадщина відумерлою не визнавалася, проте позов ОСОБА_3 пред`явлено до Української міської ради, що є безпідставним та залишилось поза увагою суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи, а також вимоги і підстави позову, залишив поза увагою наявність дійсного заповіту, складеного на доньку померлої ОСОБА_2 , розглянув справу у відсутність ОСОБА_2 при відсутності доказів її належного повідомлення, не встановив належність відповідачів у справі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, що свідчить про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування такого рішення.

Отже, вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 , як правонаступниці померлого позивача ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 750 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Української міської ради Обухівського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 750 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «21» лютого 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик