233 № 233/1768/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
05 січня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Малінов О. С.
за участю секретаря Штреккер В.О.
представника позивача Різниченко О.О.
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог, Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання недійсним договору емфітевзису та припинення речового права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та визнання права оренди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.03.2012 р. між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 29.03.2012 р. у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 986, згідно якого в оренду передається земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0173745, виданого 30.08.1996 року Костянтинівською районною державною адміністрацією. 22 березня 2012 року, сторони уклали Акт приймання-передачі земельної частки (паю) до Договору, в якому зазначено, що ОСОБА_3 передала, а ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» прийняло в володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом.
Пунктом 2.3 Договору встановлений 20 (двадцятирічний) строк його дії, що на даний момент не сплинув.
Починаючи з дати укладення договору оренди земельної частки (паю) ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» повною мірою дотримується взятих на себе зобов`язань, в тому числі, але не виключно, і зі сплати (нарахування) орендної плати та не порушує умови договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
Про вказані обставини ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» дізналося з листа відповідача від 14.07.2018 р. Крім того, у зазначеному листі відповідач повідомив ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про те що вважає, що договір оренди земельної частки (паю) припинив свою дію (так як відбулась зміна предмету оренди та статусу сторін) та відповідач прийняв рішення у подальшому господарювати самостійно на своїй земельній ділянці.
Однак, при цьому відповідачем не було враховано, що відповідно до абз. 6 п. 2.3. договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р. передбачено, що в разі переходу права власності до інших осіб, договір оренди зберігає чинність для нового власника на тих же умовах.
Таким чином, договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р., укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3 зберігає свою чинність для спадкоємця відповідача ОСОБА_1
20.01.2019 р. між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір емфітевзису серія та номер: б/н, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб за яким було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.12.2019 р., номер запису про речове право: 34909961 Костянтинівською районною державною адміністрацією, всупереч тому, що є діючий договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р., укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3
ОСОБА_3 не повідомила ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про отримання нею державного акту, чим порушила вимоги договору, нормативних актів, викладених вище, та безпосередньо права ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», як орендаря та фактичного користувача земельної частки (паю), яка була виділена ОСОБА_3 у земельну ділянку.
Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Третя особа, представник Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області, у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
За таких обставин зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.03.2012 р. між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 29.03.2012 р. у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 986, згідно якого в оренду передається земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0173745, виданого 30.08.1996 р. Костянтинівською районною державною адміністрацією. 22 березня 2012 року, сторони уклали Акт приймання-передачі земельної частки (паю) до Договору, в якому зазначено, що ОСОБА_3 передала, а ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» прийняло в володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом.
Пунктом 2.3 Договору встановлений 20 (двадцятирічний) строк його дії, що на даний момент не сплинув.
Починаючи з дати укладення договору оренди земельної частки (паю) ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» повною мірою дотримується взятих на себе зобов`язань, в тому числі, але не виключно, і зі сплати (нарахування) орендної плати та не порушує умови договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
Про вказані обставини ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» дізналося з листа відповідача від 14.07.2018 р. Крім того, у зазначеному листі відповідач повідомив ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про те що вважає, що договір оренди земельної частки (паю) припинив свою дію (так як відбулась зміна предмету оренди та статусу сторін) та відповідач прийняв рішення у подальшому господарювати самостійно на своїй земельній ділянці.
Однак, при цьому відповідачем не було враховано, що відповідно до абз. 6 п. 2.3. договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р. передбачено, що в разі переходу права власності до інших осіб, договір оренди зберігає чинність для нового власника на тих же умовах.
Таким чином, договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р., укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3 зберігає свою чинність для спадкоємця відповідача ОСОБА_1
20.01.2019 р. між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір емфітевзису серія та номер: б/н, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб за яким було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.12.2019 р., номер запису про речове право: 34909961 Костянтинівською районною державною адміністрацією, всупереч тому, що є діючий договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р., укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3
ОСОБА_3 не повідомила ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про отримання нею державного акту, чим порушила вимоги договору, нормативних актів, викладених вище, та безпосередньо права ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», як орендаря та фактичного користувача земельної частки (паю), яка була виділена ОСОБА_3 у земельну ділянку.
Частиною 5 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
Також ч. 1. ст. 770 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.
Відповідно ж до ч.4. ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Згідно ж до частини 1 статті 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Із змісту ж абзацу 1 Перехідних положень ЗУ «Про оренду землі» вбачається, що до договору оренди земельної частки (паю) застосовуються вимоги ЗУ «Про оренду землі».
Відповідно до частини 5 статті 31 Закону України «Про оренду землі», особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї, зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України).
Частина 3 статті 148-1 ЗК України закріпила, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку на рівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Частина 2 ст. 152 ЗК України закріплює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року № 1529/99 постановлено у ході реалізації положень цього Указу, інших актів Президента України щодо реформування колективних сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних) сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, які засновуються на приватній власності, а також під час укладення договорів оренди земельних часток (паїв) виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою.
Відповідно до п.17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно з розділом ІХ Перехідних положень ЗУ «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
З наведених норм права вбачається, що земельним законодавством, зважаючи на тривалість процесу реформування аграрного сектору економіки, закладено принцип сталого землекористування, який, зокрема, полягає у рівному захисті прав орендаря та орендодавця земельних часток (паїв), а в подальшому, земельних ділянок виділених в натурі, що обумовлено специфікою використання об`єкту договору оренди - земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, великими витратами для здійснення сільськогосподарського виробництва, його ризиковістю, тривалими строками отримання прибутку, великою значимістю для держави аграрного виробництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Статтею 16 ЦК України гарантується право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1135,00 грн з кожного.
Керуючись ст. ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривні 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривні 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 05 січня 2023 року, виготовлення повного тексту рішення відкласти на строк не більше 10 днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя