Справа № 357/8819/22
Провадження № 2/357/172/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 лютого 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участю секретаря Сокур О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна, мотивуючи тим, що вона, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є співвласником вищевказаного житла на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.08.2002 року, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого за № 13121 в реєстровій книзі № 117 04.09.2002 року Білоцерківського БТІ, договору дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 15.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., зареєстрованого у реєстрі за № 2135, договору купівлі-продажу частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 24.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., зареєстрованого у реєстрі за № 3357. Співвласником вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної часткової власності ( 1/4 частини ) є її батько відповідач, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.08.2002 року, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого за № 13121 в реєстровій книзі № 117 04.09.2002 року Білоцерківського БТІ. Відповідач не зареєстрований та фактично не проживає з 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з зазначеним, відповідач з моменту виписки з даного об`єкту нерухомості по теперішній час не бере жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення, витрати на утримання спільної власності сплачував позивач, що підтверджується квитанціями. В свою чергу, позивачем за період з 2020 року по 2022 року були витрати на утримання спільного майна, а саме: теплопостачання та послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ), на утримання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 38 579,25 гривень. Враховуючи, що відповідач є співвласником вказаного майна та останньому належить 1/4 частини, відповідач мав би сплатити на утримання нерухомого майна, в розмірі 9 644,82 грн. ( 38 579,25 грн. / 4 ). Тому, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти, сплачені по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 9 644,82 грн. та судовий збір ( а. с. 1-4 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2022 року ( а. с. 23 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

28 вересня 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 27 ).

07 листопада 2022 року за вх. № 39317 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 29 ).

Згідно отриманої відповіді відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 29.06.2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача.

Ухвалою судді від 09 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення ( викликом ) сторін та призначено судове засідання у справі на 07.12.2022 року ( а. 30-31).

07 грудня 2022 року по справі було оголошено перерву до 29.12.2022 року за клопотання позивача для звернення за правовою допомогою ( а. с. 35-38 ).

08 грудня 2022 року за вх. № 43984 судом було отримано відзив на позовну заяву ( а. с. 41-43 ).

21 грудня 2022 року за вх. № 45666 судом отримано відповідь на відзив ( а. с. 50-53 ).

29 грудня 2022 року розгляд справи було відкладено до 24 січня 2023 року у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги в Київській області ( а. с. 62 ).

24 січня 2023 року розгляд справи було відкладено на 15.02.2023 року у зв`язку з тим, що під час розгляду справи відбулося з знеструмлення приміщення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 66-67, 68, 69 ).

В судовому засідання 15.02.2023 року позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та пояснення надані в попередніх судових засіданнях, однак під час з`ясування обставин по справі, підтримала вимоги частково, погодилася, що борг відповідача становить 8 139,04 гривень та просила стягнути з відповідача на її користь вказану суму.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 15.02.2023 року визнав позовні вимоги позивача в сумі 8 139,04 гривень та не заперечував щодо їх стягнення. Підтвердив, що дійсно він є співвласником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та дійсно не сплачував кошти за вказаний в позові позивачем період по утриманню належного йому майна.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засідання встановлено, що згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.08.2002 року, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого за № 3121 в реєстровій книзі № 117 04.09.2002 року Білоцерківського БТІ, громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було надано в спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_3 , по 1/4 частині кожному (а. с. 9).

Так, позивач ОСОБА_1 є співвласником вищевказаного житла на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.08.2002 року, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого за № 13121 в реєстровій книзі № 117 04.09.2002 року Білоцерківського БТІ, де частка останньої становить 1/4, договору дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 15.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., зареєстрованого у реєстрі за № 2135, де ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 1/4 частку у вказаному майні ( а. с. 12-14 ) та договору купівлі-продажу частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 24.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., зареєстрованого у реєстрі за № 3357, де ОСОБА_4 продав, а покупець ОСОБА_1 придбала 1/4 частку у вищевказаному майні ( а. с. 10-11 ).

Співвласником вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної часткової власності ( 1/4 частини ) є відповідач ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.08.2002 року, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого за № 13121 в реєстровій книзі № 117 04.09.2002 року Білоцерківського БТІ.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача на її корить понесені витрати на утримання майна, оскільки відповідач як співвласник вищевказаного майна, жодної участі не бере.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Так, квартира, яка є ізольованим помешканням у житловому будинку, призначеним та придатним для постійного проживання в ньому, є об`єктом права власності (ч.1 ст. 382 ЦК України).

Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року.

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що сторони у справі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і відповідно до закону зобов`язані були оплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що дійсно не проводив жодної оплати житлово-комунальних послуг та не утримував майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вказане підтверджується і судовим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання майна ( а. с. 54-57 ), яке набрало законної сили 18.08.2022 року.

Вказаним судом рішення було встановлено, що сторони у справі до 15 вересня 2021 року були співвласниками квартири за адресою: квартира АДРЕСА_3 , і відповідно до закону зобов`язані були оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідач не заперечує той факт, що з 2010 року він не проводив жодної оплати житлово-комунальних послуг та не утримував майно.

При цьому, суд не бере до уваги квитанції та чеки з яких вбачається, що в зазначений період (січень 2019р. грудень 2020р.) проводила оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 , третя особа по справі. Оскільки є безпідставним відносити дані оплати на рахунок позивача. ОСОБА_1 , як співвласник майна також зобов`язана утримувати свою частку та, за певних умов не позбавлена права пред`являти вимоги до будь-яких співвласників квартири про відшкодування їй коштів на утримання цього майна. Отже, квитанції про оплату коштів на утримання майна, які оплачені не позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки дані докази не можна вважати належними і достовірними.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду вищевикладеного, суд вважає що вимога позивача про компенсацію їй частини сплачених нею житлово-комунальних послуг доведена.

Так, під час розгляду справи було встановлено, що за отримані послуги з теплопостачання та послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ), наданих квартирі АДРЕСА_3 у 2020 році, за такі послуги було сплачено частково співвласником ОСОБА_3 , рішенням суду від 19.07.2022 року, частина з яких стягнута з співвласника ОСОБА_2 , а також за отримання вищевказаних послуг частково було сплачено позивачем ОСОБА_1 , що підтверджено відповідними квитанціями, які додані до справи, такі сплати відбувалися позивачем у 2020 році ( а. с. 15-18 ).

Наявна в матеріалах справи квитанція про сплату за послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ) від 30.12.2019 року на суму 590,96 грн. не враховується судом, оскільки вказаний період ( 2019 рік ) не відноситься до предмету спору, оскільки звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач в ній просила суд стягнути з відповідача кошти на утримання майна за період з 2020 року по 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, до матеріалів справи додані з боку позивача квитанції про сплату за послуги з теплопостачання та послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ) у 2022 році ( а. с. 20-22 ).

Так, з розрахункового листа абонента, О/рахунок НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ( а. с. 58 ) вбачається, що за 2020 рік було нараховано опалення за вказаною адресою у загальному розмірі 7 502,86 гривень, сплачено було 1 131 грн. ОСОБА_5 ( сплата 531 грн. та 600 грн. ), залишок суми в розмірі 6 371,86 грн. за отримані послуги, сплачені позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями ( а. с. 16-17 ), тому враховуючи частку відповідача ( 1/4 ), то за 2020 рік на користь позивача дійсно підлягають стягненню з відповідача на утримання майна у розмірі 1 592,96 грн. ( 6 371,86 грн. : 4 ), які були сплаченні останньою. Сплата 1 131 грн. ОСОБА_5 підтверджено з боку позивача.

Хоча з вказаних вище квитанцій ( а. с. 16-17 ) позивачем сплачено за послуги теплопостачання в більшому розмірі ( 11 331,64 грн. ), однак суд розраховуючи борг відповідача перед позивачем, яка сплатила такі послуги, вираховує саме з суми нарахувань, які містяться у розрахунковому листі абонента.

Суд, відхиляє доводи позивача, що останньою було здійснено оплату в більшому розмірі на перед.

Крім того, за отримані послуги з теплопостачання, у 2021 році ( за рік ) було нараховано 8 785,35 грн., а у 2022 році нараховано ( за рік ) у сумі 6 106,80 грн., як вбачається з вказаного розрахункового листа абонента.

Сплати з боку позивача здійснені у 2022 році в сумі 8 048 грн. та у сумі 8000 грн., відповідно сплата вказаних сум підтверджується квитанціями від 23.09.2022 року та від 26.09.2022 року, де платником є позивач ОСОБА_6 , а отримувач ОСОБА_7 ( а. с. 20, 22 ), тобто на загальну суму в розмірі 16 048 грн.

Оскільки за 2021 рік та 2022 рік за отримані послуги з теплопостачання було нараховано за опалення у загальному розмірі 14 892,15 грн., суму з якою погодився відповідач та не спростовував позивач, то виходячи з частки у праві спільної часткової власності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кошти у розмірі 3 723,03 грн. ( 14 892,15 грн. : 4 ( 1/4 частка відповідача )).

Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за послуги теплопостачання у межах заявлених вимог в розмірі 5 315,99 гривень ( за 2020 рік у сумі 1 592,96 грн. + за 2021 рік у сумі 2 196,33 грн. + за 2022 рік у сумі 1 526,70 грн. ).

Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в межах заявлених вимог за послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ) за 2020 -2022 роки.

Так, згідно наданого до суду перелік сум за період по особовому рахунку: НОМЕР_3 г000.0514 КП БМР «ЖЕК № 6» м. Біла Церква за адресою: вул. Київська, буд. 25, кв. 49 вбачається, що за 2020 рік за послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ) було нараховано з січня по грудень в розмірі 3 545,76 грн.; за 2021 рік з січня по грудень в розмірі 4 169,46 грн.; за 2022 рік з січня по листопад в сумі 4 622,42 грн. ( а. с. 59 ).

З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачем за послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ) було сплачено у 2020 році: 11.09.2020 року у сумі 295,48 грн.; 24.06.2020 року у сумі 395 грн.; 18.08.2020 року у сумі 590,47 грн.; 05.07.2020 року у сумі 1 501 грн.; у 2022 році: 24.09.2022 року у сумі 3 826, 70 грн.; 23.09.2022 року у сумі 4000 грн. ( а. с. 15, 18, 21, 22 ).

Отже, у 2020 році та у 2022 році позивачем за послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ) було сплачено на загальну суму в розмірі 10 608,65 грн., що свідчать вказані вище квитанції.

Тому, за 2021 рік та 2022 рік з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати останньою за надані з боку КП БМР «ЖЕК № 6» послуги в розмірі 2 197,97 грн. ( 4 169,46 грн. нараховано за 2021 рік + 4 622,42 грн. нараховано в 2022 році : 4 ( 1/4 частка відповідача ) ).

Крім того, за 2020 рік за послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ), за які сплатила позивач, з відповідача підлягає стягненню в розмірі 625,08 гривень ( 3 545,76 грн. нараховано за 2020 рік 1 045,44 грн сплачені ОСОБА_5 : 4 ( 1/4 частка відповідача ) ). Сплата 1 045,44 грн. ОСОБА_5 підтверджено з боку позивача.

Загалом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти, які були понесенні останньою у розмірі 2 823,05 гривень ( за період з 2020 року по 2022 року ), тобто в межах заявлених вимог, за надані послуги з боку КП БМР «ЖЕК № 6».

Всього, з відповідача на користь позивача за отримані послуги з теплопостачання та послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ), наданих квартирі АДРЕСА_3 , які були сплачені позивачем за період в межах заявлених вимог на утримання майна, в тому числі і за частку відповідача, підлягає стягненню в загальному розмірі 8 139,04 гривень ( 5 315,99 грн. - за послуги теплопостачання + 2 823,05 гривень - за послуги з управління багатоквартирним будинком ( ЖЕК ) у межах заявлених вимог ).

До того ж, в судовому засіданні під час розгляду даної справи позивач погодилася з сумою, яка підлягає стягненню з відповідача після з`ясування усіх обставин та просила стягнути з відповідача кошти на утримання майна, які були нею понесені у розмірі 8 139,04 гривень.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги позивача у розмірі 8 139,04 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

При зверненні до суду з боку позивача було понесено судові витрати в розмірі 992,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 26.09.2022 року ( а. с. 5 ).

Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, у відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати у вищевказаному розмірі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 317, 319, 355, 358, 360, 382, 526, 544 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 187, 206, 258, 259, 263-265, 273, 274, 353-355 ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45), постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна, - задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 кошти на утримання майна в розмірі 8 139,04 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 гривень, загалом 9 131,44 гривень ( дев`ять тисяч сто тридцять одна гривня сорок чотири копійки ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Повний текст судового рішення виготовлено 20 лютого 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов