Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2023 Справа №607/5939/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Л.М. Сливки

за участі секретаря судового засідання - М.В. Кілик,

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Завацького Вячеслава Михайловича, відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Костової Наталії Зіновіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Завацький Вячеслав Михайлович звернувся до суду із позов до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач ОСОБА_1 перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2009 року. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_4 , який проживає разом із позивачем та перебуває повністю на його утриманні. Натомість відповідач, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_4 , не цікавиться станом здоров`я та життям дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, стан його здоров`я, не надає жодних коштів на його утримання. Востаннє мати бачилася із сином у 2012 році. Впродовж шкільних років (понад 9 років), мати ніяким чином не піклувалася про свою дитину, не проявляла зацікавленості у його подальшій долі. У 2020 році ОСОБА_4 успішно закінчив навчання у 9 класі школи та вступив до Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя. У зв`язку із заходами правового режиму воєнного стану, яким було обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, унеможливлено виконання роботи позивача у повному обсязі, а саме здійснення міжнародних перевезень, що суттєво вплинуло на розмір його зарплати. Однак, така заборона не є абсолютною, оскільки КМУ внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України та визначено, які громадяни України чоловічої статті віком від 18 до 60 років можуть виїхати за кордон, зокрема: чоловіки, які самостійно виховують дитину віком до 18 років за наявності документів: свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про смерть матері дитини або рішення суду про позбавлення матері батьківських прав або відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, про визнання матері безвісти зниклою чи померлою. Наведені обставини, можуть унеможливити належне утримання позивачем сина, з урахуванням його інтересів. Позивач вважає, що поведінка відповідачки свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просив позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

06 вересня 2022 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов до суду відзив на позов, у якому вона заперечує проти позовних вимог та викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що після розлучення син продовжував проживати зі нею. Разом з тим, незважаючи на те, що вона не чинила жодних перешкод у спілкуванні батька із сином, така ситуація категорично не влаштовувала позивача, оскільки він вважав, що ОСОБА_4 повинен проживати із ним. У червні 2010 року вона навіть була змушена звернутись до правоохоронних органів, оскільки позивач без її згоди забрав сина з двору будинку, де вони проживали, і відмовлявся його повертати. З метою припинення конфлікту, який міг затягнутись на тривалий час, і не допустити психологічного травмування сина, вона погодилась на умови позивача, що син буде перебувати за місцем проживання кожного з них почергово по дві доби, про що 05.06.2010 вони склали та підписано Договір між батьками про виховання та утримання дитини, нотаріально не засвідчений. В 2011 році, коли син пішов до першого класу, вона з позивачем домовились, що ОСОБА_4 проживатиме з батьком, оскільки місце його проживання розташоване ближче до школи. У свою чергу позивач обіцяв не чинити їй перешкод у спілкуванні з сином. На сьогоднішній день, у неї з сином хороші відносини, вони постійно на зв`язку, часто бачаться, в тому числі і за місцем її проживання, вона піклується про нього, цікавиться його життям, здоров`ям, розвитком, навчанням, регулярно надає кошти на особисті потреби сина. Таким чином, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених ним обставин стосовно її самоусунення від виховання сина, не наведено будь-яких доводів того, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його матері батьківських прав. При цьому, на переконання відповідачки, істинним мотивом звернення позивача до суду із цим позовом є не захист інтересів їхньої дитини, а бажання позивача уникнути призову до військової служби під час воєнного стану та мати можливість перетинати кордон України, на що, фактично, прямо вказано у позовній заяві. На підтвердження наведеного вказує і той факт, що позивач, стверджуючи про те, що вона нібито не бере участь у вихованні дитини вже понад 10 років, звернувся до суду із даним позовом лише зараз, після введення воєнного стану та коли сину вже виповнилось 17 років. За вказаних обставин просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Завацький В.М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Вказали, що ще однією з підстав звернення до суду є й те, що син сторін бажає продовжити навчання за кордоном у Республіці Польща, одна йому лише 17 років, тому позивач має намір поїхати разом із ним, однак не може це наразі здійснити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Костова Н.З. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно якої повністю підтримали висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Судом установлено:

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 03 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №1501.(а.с.8)

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2009 року, ухваленим у цивільній справі №2-7664/09 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 5 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №1220. (а.с.10).

У Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №676 від 23 листопада 2009 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Вказане стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 23 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. (а.с. 11).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком позивачем ОСОБА_1 , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 44917/28-03 виданою 12 вересня 2019 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради та Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 06 травня 2022 року. (а.с.20, 22)

Як убачається із характеристики ТОВ «Дейліс-Бус» від 29 серпня 2022 року, ОСОБА_1 , 1974 р.н. працює у ТОВ «Дейліс-Бус» з 02.08.2022 на посаді водія автотранспортних засобів, яка передбачає, в тому числі, і неодноразовий перетин державного кордону. За характером спокійний та врівноважений. Працює старанно та відповідально підходить до виконання завдань, дотримується термінів виконання. Працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями. Жодної скарги від клієнтів не надходило. (а.с. 44).

Згідно відповіді №619 КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 10 серпня 2022 року, вбачається що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має заключну декларацію на медичне обслуговування між батьком ОСОБА_1 та лікарем педіатром поліклініки комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» Пасічник Г.М. З рапорту лікаря Пасічник Г.М. відомо, що в поліклініку, при потребі, з дитиною звертався батько дитини ОСОБА_1 , який завжди вчасно виконує всі приписи лікаря, оскільки дитина знаходиться на диспансерному обліку з приводу соматичного захворювання. Мати дитини, ОСОБА_6 , на прийом до лікаря-педіатра з дитиною не зверталася, станом здоров`я дитини не цікавилася. (а.с.50)

Відповідно до довідки №02-04/91 виданої 18 серпня 2022 року Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. №23 ТМР Тернопільської області, адміністрація Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Тернопільської міської ради Тернопільської області інформує, що а період навчання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 1 по 6 клас учень проживав з батьком ОСОБА_1 . Батько відвідував шкільні збори, цікавився успішністю сина. (а.с.51)

Як убачається із пояснень сусідів (які містяться в матеріалах справи) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з 2012 року по 2022 рік, мати дитини ОСОБА_6 не з`являлась до свого сина, якого батько виховує сам особисто без жодної допомоги матері. (а.с.45-47)

17 листопада 2011 року відповідачка вступила у зареєстрований шлюб із ОСОБА_11 , змінивши прізвище із ОСОБА_2 на ОСОБА_2 . Вказане стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 17 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. (а.с. 38)

Суд не приймає до уваги довідку про участь матері у вихованні дитини №02-12/176 видану 02.09.2022 Тернопільською класичною гімназією Тернопільської міської ради Тернопільської області, оскільки така спростовується листом-відповідю на запит на отримання інформації №02-12/182 виданою 13.09.2022 Тернопільською класичною гімназією Тернопільської міської ради Тернопільської області.

Як убачається із характеристики №1/158 виданої 25 серпня 2022 року ТОВ «Тернопільхлібпром», ОСОБА_2 працює на ТОВ «Тернопільхлібпром» на посаді начальника відділу кадрів з 01.04.2022. За період роботи ОСОБА_2 зарекомендувала себе як грамотний і відповідальний працівник, висококваліфікований спеціаліст. За період роботи, ОСОБА_2 не має дисциплінарних стягнень, проявляє власну ініціативу при виконанні своїх обов`язків, користується авторитетом у колег. ОСОБА_2 на роботі характеризується як відповідальна людина, цілеспрямована, трудолюбива і комунікабельна. (а.с.73)

На підтвердження своїх доводів щодо безпідставності позовних вимог позивача, відповідачка ОСОБА_2 долучила скрін-копії листування із сином у соціальній мережі, з яких убачається, що відповідачка цікавиться життям сина ОСОБА_4 , та періодично із ним зустрічається, цікавиться його справами та успіхами. (а.с. 74-78, 97-99)

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , дружина брата відповідачки, суду пояснила, що є внутрішньо переміщеною особою, з травня 2022 проживала на квартирі по АДРЕСА_2 , де зареєстрована відповідачка та проживає її мати, бачила, як ОСОБА_2 із сином приходили в гості та спілкувались по телефону.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що з 2014 року була класним керівником ОСОБА_4 у 23-тій школі і півтора роки вела його клас. ОСОБА_4 був відповідальним та хорошим учнем. За час, коли вона була класним керівником ОСОБА_4 , мати хлопця декілька разів приходила до школи, на перервах прагнула бачитись з сином, цікавилась його успіхами. Надалі відповідач була вагітна, після того як в неї народилася дитина вона почала рідше приходити до школи. Свідку було відомо про тривалі конфліктні відносин між батьками ОСОБА_4 . На батьківські збори завжди приходив батько ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що є рідною сестрою відповідача ОСОБА_2 , хрещеною ОСОБА_4 . На її думку ОСОБА_2 є хорошою мамою яка цікавиться життям ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 року вони святкували день народження ОСОБА_4 на Співочому полі, на якому були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , вона та бабуся ОСОБА_4 , їх з ОСОБА_2 мати.

Судом було заслухано дитину ОСОБА_4 , який суду пояснив, що він не спілкується із матір`ю впродовж тривалого періоду часу, мати не бере участі в його житті, а тому вважає, що її необхідно позбавити батьківських прав відносно нього. При цьому вказав, що мати не цікавиться його життям, не приходить, не дарує подарунків на день народження, хрещена також ніколи ним не цікавилась. Фактично і завжди ним опікується батько. На даний час він дійсно хотів би навчатись у Польщі, однак, ще є неповнолітнім, навчання платне, батько з ним виїхати не може через війну..

Згідно висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Одночасно, у вказаному висновку вказано, що орган опіки та піклування вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено бесіду з дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлено, що хлопчик є достатньо спокійним. Також дитина ОСОБА_4 повідомив, що він не заперечує, щодо позбавлення батьківських прав матері для того, щоб у майбутньому не мати зобов`язань перед нею.

Мати дитини, ОСОБА_2 , на засіданні комісії повідомила, про те що, обставини викладені позивачем є викривленими, оскільки вона регулярно цікавилась станом здоров`я сина, навчанням, фізичним та духовним розвитком дитини. Відповідачем зазначено, що вони з сином підтримують спілкування, тому вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Також з матеріалів справи з`ясовано, що ОСОБА_6 02.06.2010 року було подано заяву до Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, в якій вона просить прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який забрав у неї їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок даної ситуації 05.06.2010 року між батьками дитини укладено Договір про виховання та утримання дитини.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц.

Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмові висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інші документів, які стосуються справи.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду безспірних доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зазначено у чому полягає винна поведінка відповідачки у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, чи вживались щодо неї заходи реагування за заявами позивача в органи міліції, органу опіки та піклування.

Разом із цим, відповідачка заперечує проти позовних вимог позивача та стверджує, що вона старається добросовісно виконувати свої батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_4 , бажає проводити час із дитиною та піклуватися про сина, натомість позивач чинить їй перешкоди у побаченнях із дитиною.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Таким чином, позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Разом із тим, відмовляючи у позові, суд зазначає, що участь матері ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4 не є достатньою, тому вважає за необхідне попередити відповідачку ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Також, оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Службу у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду .

Повний текст рішення суду складений 20 лютого 2023 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса місця знаходження - бульвар Тараса Шевченка, 1, м. Тернопіль, .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка