ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/775/17 Номер провадження 22-ц/814/2008/23Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Дрянці Ю.В.,

за участю секретаря: Владімірова Р.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області, в складі судді Зіненка Ю.В. від 04 серпня 2022 року, дата виготовлення повного тексту рішення 08 серпня 2022 року та додаткове рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2022 року по справі позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» про розірвання договорів оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» про розірвання договорів оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати, в якому, після зміни предмета позову та збільшення позовних вимог, остаточно просила стягнути:

орендну плату за користування земельними ділянками з 2014 по 2020 рік площею 4,6566 га, кадастровий номер :00:001:0611 та площею 2,3282 га, кадастровий номер :00:006:0007 в сумі 101791,47 грн.,

в порядку статті 625 ЦК України 3% річних, індекс інфляції, пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості,

визнати розірваним договір оренди земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер :00:006:0007 та скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власницею земельних ділянок площею 2,3282 га та 4,6566 га, які розташовані на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

В 2008 та в 2014 роках між сторонами були укладені договори оренди спірних земельних ділянок. Разом з тим ОСОБА_1 не отримувала орендну плату за їх користування відповідачем протягом 2014-2020 років, що відповідно є підставою для розірвання договорів внасліджок невиконання орендарем своїх зобов`язань.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2019 рік за договором оренди земельної ділянки від 02 січня 2008 року щодо земельної ділянки площею 4,66 га, кадастровий номер :00:001:0611 в сумі 1442 грн. 24 коп., з яких сума основного боргу (не виплачена орендна плата за 2019 рік з урахуванням інфляції) - 1136,60 грн, пеня за прострочення сплати орендної плати - 162,48 грн, втрати від інфляції за час прострочення - 105,14 грн, три проценти річних від простроченої суми - 38,02 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі (витрати по оплаті судового збору) в розмірі 19 грн 55 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрооб`єднання фермерських господарств «Еліта» судові витрати - витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5323 грн. 32 коп.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості за користування земельною ділянкою площею 2,3282 га, кадастровий номер :00:006:0007 з огляду на укладений між сторонами договір позики, за яким позивач отримала 28500 грн., які ОСОБА_1 як позичальник зобов`язувалась повертати за рахунок щорічної орендної плати. Встановивши факт відсутності систематичної несплати орендної плати, суд не знайшов підстав для задоволення вимоги про розірвання договору оренди.

Також суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов`язку щодо сплати орендної плати за земельною ділянкою площею 4,66 га, кадастровий номер :00:001:0611, оскільки останнім доведено належними доказами її сплату протягом 2014 2018 років. Між тим, зважаючи на несплату орендної плати за 2019 рік, суд стягнув останню з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції.

Додатковим рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області віл 23 серпня 2022 року в задоволенні заяви адвоката Грущанського В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення на її корить судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Відмова обумовлена відсутністю в матеріалах справи договору про надання професійної правничої допомоги.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення орендної плати та розірвання договору оренди від 26.04.2014 стосовно земельної ділянки площею 2,3282 га, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог в повному обсязі.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо врахування коштів отриманих за договором позики в рахунок орендної плати, оскільки жодних додаткових угод до договору оренди з цього питання сторонами не укладалося, умови виплати орендної плати не переглядали, а відтак остання мала виплачуватись згідно до визначених в договорі оренди положень.

Також ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду щодо відмови в стягненні судових витрат понесених нею та ухвалити нове, яким здійснити перерозподіл відповідно до задоволених вимог.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог апелянтом не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 670253, виданого 06 серпня 2007 року Решетилівською РДА, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,33 га, що розташована на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ № 028540, виданого 06 листопада 2003 року Решетилівською РДА, позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,66 га, що розташована на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

02 січня 2008 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,66 га, який зареєстрований у Решетилівському районному відділенні Полтавської регіональної філії Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 грудня 2008 року за №41.

11 грудня 2009 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ АФГ «Еліта» в особі директора Непийпи Л.А. була укладена Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2008 року, відповідно до якої п.п.3.1 п.3 було викладено в наступній редакції: «п.п. 3.1 п.3 Договір укладено до 19 листопада 2019 року.

02 січня 2008 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,33 га, зареєстрований у Решетилівському районному відділенні Полтавської регіональної філії Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 грудня 2008 року за №42.

20 листопада 2009 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ АФГ «Еліта» в особі директора Непийпи Л.А. була укладена Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2008 року, відповідно до якої п.п.3.1 п.3 було викладено в наступній редакції: «п.п. 3.1 п.3 Договір укладено до 19 листопада 2019 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право повідомити письмово орендодавця про поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію», а п.п.4.1 п. 4 був викладений в наступній редакції: п.п.4.1 п.4 «За користування вказаною земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% від вартості земельної ділянки (т.2, а.с.199).

26 квітня 2014 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ АФГ «Еліта», від імені якого діяв ОСОБА_2 , була укладена угода про розірвання договору оренди землі від 02 січня 2008 року, який зареєстрований 15 грудня 2008 року за №42 (т.2, а.с.194).

В цей же день 26 квітня 2014 між ОСОБА_1 та ТОВ АФГ «Еліта» в особі директора Мокрого С.М. укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,3282 га, кадастровий номер :00:006:0007 на 49 років.

Зважаючи на систематичну несплату орендарем орендної плати впродовж 2014-2019 р.р., орендодавець ОСОБА_3 звернулася до суду за захистом своїх прав у спосіб пред`явлення вимог про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою площею 2,3282 га, кадастровий номер :00:006:0007, суд взяв до уваги укладений між сторонами в 2014 р. договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 було отримано 28500 грн., яка згідно до п. 5.1 договору повертається за рахунок утримання орендної плати.

Врахувавши, що до даного часу вся сума позики орендодавцем не повернута, підстав для розірвання договору оренди землі внаслідок систематичного невиконання орендарем обов`язку по виплаті орендної плати та, відповідно, для стягнення такої заборгованості в судовому порядку - не має.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.12.2014 р. між ТОВ «АФГ «Еліта» надало та ОСОБА_1 укладено договір позики, сума якої складала 28500 грн. під заставу права на одержання орендної плати за використання земельної ділянки кадастровий номер :00:006:0007, згідно договору оренди землі від 26 квітня 2014 року.

Пунктом 4.1 та 5.1 договору позики сторони визначили, що термін надання позики становить до повного погашення заборгованості, а позика повертається за рахунок отримання орендної плати за використання земельної ділянки кадастровий номер :00:006:0007.

Вказаний договір позики підписаний як директором ТОВ «АФГ «Еліта» ОСОБА_2 так і позичальником ОСОБА_1 .

Згідно видаткового касового ордеру від 24 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримала кошти в сумі 28500 грн. з зазначеною підставою - позика згідно договору.

Отримання вказаної суми також доводиться відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізосіб ДПА України, де зазначено, що ОСОБА_1 отримала дохід від майна в лізинг в сумі 34337,34 грн, що за вирахуванням податку становить 28500 грн.

В судовому засідання стороною позивача не заперечувався сам факт укладання такого договору та отримання ОСОБА_1 28500 грн. в якості позики, яка підлягала поверненню.

Враховуючи укладений між сторонами письмовий договір позики, умовами якого сторони визначили повернення останньої за рахунок орендної плати, місцевий суд, провівши відповідні розрахунки, дійшов висновку про відсутність заборгованості за договором оренди, зважаючи на те, що орендар мав сплатити за 2015-2020 роки не менше 11149,41 грн, що є значно меншим ніж отримана сума позики.

Таким чином, врахувавши наявність узгоджених між сторонами умов договору позики, який сторонами не оскаржувався, що свідчить про існування зобов`язання стосовно зарахування орендної плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0007, зважаючи на недоведеність позивачем факту існування заборгованості по орендній платі.

Вказані висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Фактично, основним мотивуванням останньої є посилання апелянта на правові позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 12 червня 2019 року по справі №527/600/17, в яких вказав, що з огляду на правову природу орендної плати як обов`язкової та визначальної для правової природи договору оренди земельної ділянки умови, орендна плата не може бути замінена на інші платежі і врахування орендної плати, як платежу у інших зобов`язальних правовідносинах між тими самими сторонами може бути лише на підставі інших погоджених сторонами правочинів та договорів, зокрема додаткового договору до договору оренди або змін договору оренди тощо.

При цьому, відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту, а тому зміна розміру орендної плати, форма її виплати, зарахування орендної плати за іншими зобов`язаннями, відповідно до положень статті 14 Закону України «Про оренду землі» повинна бути визначена сторонами шляхом укладання інших письмових угод, за умовами яких сторони визначили саме такі правовідносини з зарахування орендної плати в рахунок зобов`язань орендодавця по іншим правочинам.

Посилаючись на те, що сторонами по справі будь-яких змін до договору оренди землі в частині розміру, форми та порядку виплати орендної плати не вносились, додаткові угоди з цього приводу не укладались, відповідач має своїм зобов`язанням виплачувати позивачу ту оренду плату, яка визначена умовами укладеного між ними договору оренди землі, що не було дотримано та внаслідок систематичної невиплати призвело до утворення заборгованості. Вказане твердження апелянта підлягає відхиленню як таке, що не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції.

Так, у вищезазначеній Постанові Верховного Суду при розгляді справи з подібними правовідносинами також був зробленій висновок, що доказом існування узгоджених між сторонами умов виплати, форми та розміру орендної плати можуть бути інші погоджені сторонами правочини чи договори.

Тобто, не є імперативом узгоджувати такі умови лише шляхом обов`язкового укладання додаткових договорів до договору оренди або вносити такі зміни до існуючого договору, оскільки сторони вільні укладати інші письмові договори щодо зарахування орендної плати за іншими зобов`язаннями.

В даному випадку, між сторонами виникли правовідносини з договору оренди земельної ділянки, яка належить позивачу та договору позики, за яким існує зобов`язання позивача на повернення грошових коштів відповідачу, що свідчить про узгоджену сторонами можливість зарахування орендної плати в рахунок погашення зобов`язань за договором позики, який був оформлений у письмовій формі, підписаний сторонами та не оскаржувався ними в судовому порядку.

Враховуючи, що між орендодавцем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «АФГ «Еліта» укладено письмовий договір щодо зарахування орендної плати за іншими зобов`язаннями, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі внаслідок відсутності заборгованості по орендній платі, право на одержання якої є заставою виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань по поверненню позики.

За вказаних обставин колегія суддів вважає правомірними дії товариства щодо зарахування орендних платежів на погашення заборгованості позивача за договором позики, а відтак правих підстав для дострокового розірвання договору оренди землі по справі немає.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також відсутні підстави для скасування додаткового рішення суду, оскільки апелянт не довела неправомірність відмови судом в стягненні судових витрат. При цьому місцевий суд виходив з відсутності укладеного між сторонами договору про надання професійної правничої допомоги, що не було спростовано під час розгляду апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2023 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Ю.В. Дряниця