Номер провадження: 22-ц/813/2045/23
Справа № 505/2573/20
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в Одеській області, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями слідчого відділу Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кресюна В. А. 17 вересня 2020 року звернувся до суду із позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області, та просив стягнути з відповідача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України в Одеській області на його користь: нанесену йому моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.; кошти, витрачені ним на придбання ліків на суму 1130,00 грн.; кошти, витрачені ним на оплату послуг за знаходження автомобіля, причепа та обрізків дров на спеціалізованому майданчику в м. Подільськ у ОСОБА_2 у сумі 2025,00 грн.; кошти за надання правової допомоги 10000,00 грн. та 171,00 грн. за банківські послуги.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_3 в с. Северинівка Тростянецького району Вінницької області 35 кв.м. обрізків дрів для палива по 350,00 грн. за кв.м на загальну суму 12250,00 грн., які були завантажені на автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , яким керував водій ОСОБА_5

12.08.2020 року о 22 години 40 хв. в м. Подільську Одеської області співробітниками СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області був незаконно затриманий автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп державний номерний знак НОМЕР_2 , з дровами для палива (відходи пилорами) 35 м3 вартістю 12250,00 грн., яким керував водій ОСОБА_5 .

Під час затримання транспортного засобу та дров для палива (відходи пилорами) слідчим СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області Андонієм О. був складений Протокол огляду місця події від 12.08.2020 pоку, яким він констатував те, що виявлені обрізки породи деревини, котрі заповнені у бортовій частині транспорту та причепу, що складені одна на одну.

Транспортний засіб з причепом та квитанцією «товарно-транспортна накладна» №4 від 12.08.2020 року вилучаються, а саме квитанція вилучається до Подільського ВП в якості речового доказу, а транспортний засіб з причепом помішується до спеціалізованого штраф-майданчика в якості речового доказу. Також вилучається технічний паспорт та транспортний засіб № НОМЕР_3 , також на причеп № НОМЕР_4 .

13.08.2020 року в слідчим СВ Подільського ВП в ЄРДР були внесені відомості по кримінальному провадженню № 000846 за ч. 1 ст. 246 КК України.

Слідчим СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області Подгурським A.C. було подано клопотання до Котовського міськрайсуду Одеської області про накладення арешту на автомашину марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп державний номерний знак НОМЕР_2 , з дровами для палива (відходи пилорами) 35 м3 вартістю 12250,00 грн., які на праві приватної власності належать ОСОБА_1 , так як вони вже слідчим були визнані речовими доказами в кримінальному провадженні № 000846 за ч. 1 ст. 246 КК України.

01.09.2020 року слідчим суддею Котовського міськрайсуду Одеської області у задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського відділу поліції ГУНП в Одеській області Подгурського A.C., про арешт майна у кримінальному провадженні, за № 000846 від 13.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - було відмовлено у повному обсязі

04.09.2020 року о 17.00 год. ОСОБА_1 отримав транспортні засоби - автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп державний номерний знак НОМЕР_2 , завантажені обрізками дров, які були затриманні 12.08.20 року без претензій до зберігача.

11.09.2020 року слідчий Подільського ВП ГУНП в Одеській області в Одеській області лейтенант поліції Подгурський A.C. виніс Постанову про закриття кримінального провадження № 000846 від 13.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

У зв`язку з тим, що слідчим незаконно було затримано автомобіль з причепом з дровами для палива, незаконно внесено відомості до ЄРДР за № 000846 за ч. 1 ст. 246 КК України, незаконно визнано автомобіль, причіп, таверно-транспортну накладну та свідоцтво речовими доказами, незаконно утримано речові докази на спеціалізованому майданчику, за що ним сплачено кошти, а 11.09.2020 року слідчим було закрито кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, тому йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 30000,00 грн. Моральна шкода виразилась у перенесенні нервового зриву, проходженні лікування, адже він є інвалідом 2 групи, та був вимушений захищати свої інтереси та доводити, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в Одеській області, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями слідчого відділу Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області - відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

08.10.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 року скасувати, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в Одеській області, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями слідчого відділу Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області - задовольнити в повному обсязі, а саме:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 нанесену йому моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн,

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 кошти витрачені на придбання ліків на суму 1130,00 грн,

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 кошти, витрачені ним на оплату послуг за знаходження автомобіля, причепа та обрізків дров на спеціалізованому майданчику в м. Подільськ у ОСОБА_2 у сумі 2025,00 грн

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 кошти за надання правової допомоги 10000,00 грн. та 171,00 грн. за банківські послуги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, та таким, що постановлене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому таким, що підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що через незаконне затримання його майна: автомобіля з причепом та обрізками дров від пилорами, у нього стався нервовий зрив та загострилася бойова травма, яку він зазнав виконуючи інтернаціональний обов`язок в Афганістані, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до лікаря за медичною допомогою та проводити реабілітацію.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в Одеській області, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями слідчого відділу Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2021 року справу було призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2023 року було задоволено клопотання представником ОСОБА_1 - Кресюн Василем Андрійовичем про проведення судового засідання, призначеного на 09:45 год. 02.02.2023 року в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_1 , т.: НОМЕР_5 ).

02.02.2023 року у зв`язку зі знеструмленням будівлі Одеського апеляційного суду, представником ОСОБА_1 - Кресюн Василем Андрійовичем було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено наступні обставини:

Як вбачається із матеріалів справи, 12.08.2020 року до Подільського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про кримінальне правопорушення, а саме про те, що автомобіль марки «ЗІЛ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , синього кольору, перевозить незаконно спиляну деревину.

12.08.2020 року слідчим Подільського ВП ГУНП в Одеській області було проведено огляд місця події. В ході огляду місця події від 12.08.2020 року було вилучено автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, з причепом «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_6 , зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , з відрізками дров та товаротранспортна накладна від 12.08.2020 року.

13.08.2020 року слідчим Подільського ВП ГУНП в Одеській області дані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000846 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 256 КК України.

Постановою Подільського ВП ГУНП в Одеській області від 13.08.2020 року вилучені в ході огляду 12.08.2020 року автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 синього кольору, причеп «МАЗ» державний номерний знак НОМЕР_6 зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , товарно-транспортна накладна №4, що належать ОСОБА_1 з відрізками дров, поміщені на спец. майданчик зберігання автотранспорту ФОП « ОСОБА_2 » визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 синього кольору з причепом «МАЗ» державний номерний знак НОМЕР_6 зеленого кольору, з відрізками дров передано на зберігання до спец. майданчику зберігання автотранспорту ФОП « ОСОБА_2 ».

13.08.2020 року слідчий СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про арешт майна, а саме: на автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 синього кольору; причеп «МАЗ» державний номерний знак НОМЕР_6 зеленого кольору; свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_1 з відрізками дров та товарно-транспортну накладну від 12.08.2020 року.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01.09.2020 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області про арешт майна було відмовлено. Зобов`язано слідчого Подільського ВП ГУНП в Одеській області Подгурського А.С. передати на відповідальне зберігання, до закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженню за №-0000846 від 13.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, автомобіль марки «ЗІЛ» р/н НОМЕР_1 синього кольору з причепом «МАЗ» р/н НОМЕР_6 зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , з відрізками дров та товаротранспортну накладну від 12.08.2020. Зобов`язано ОСОБА_1 , зберігати автомобіль марки «ЗІЛ» р/н НОМЕР_1 синього кольору з причепом «МАЗ» р/н НОМЕР_6 зеленого кольору з відрізками дров у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, та надавати його на вимогу слідчого для проведення відповідних слідчих дій.

04.09.2021 року автомобіль марки «ЗІЛ» р/н НОМЕР_1 синього кольору з причепом «МАЗ» р/н НОМЕР_6 зеленого кольору, з відрізками дров, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 були передані на відповідальне зберігання представнику позивача адвокату Кресюну В. А.

Постановою Подільського ВП ГУНП в Одеській області від 11.09.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000846 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 256 КК України було закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів незаконності дій, наявності шкоди та причинного зв`язку між діями та заподіяною шкодою, які б стали підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди з огляду на наступне.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 та відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, зокрема постановам від 13 березня 2019 року у справі № 454/1462/16-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 711/1550/17, від 02 червня 2021 року у справі № 200/15268/15.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На недопустимості порушення вимог цієї статті багато разів наголошувалось ЄСПЛ, в тому числі, в рішеннях по справах: Сіреджук проти Украі?ни (Siredzhuk v. Ukraine рішення у справі від 21 січня 2016 року, заява № 16901/03), Кривошеи? проти Украі?ни (Krivoshey v. Ukraine, рішення у справі від 23 червня 2016 року, заява № 7433/05).

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода завдана, фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 2 частини 1 ст. 2 Закону передбачається, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до ч.ч.1, 5 і 6 ст.4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У відповідності до пунктів 4, 10 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 р. № 6/5/3/41 (далі - Положення) завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Таким чином, зазначене законодавство передбачає відшкодування шкоди (збитків) у повному обсязі.

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 11 Закону також встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

З урахуванням позиції Великої палати Верховного суду, зокрема: постанова Великої палати Верховного суду від 03.10.2018 р. по справі № 713/216/17; постанова Великої палати Верховного суду від 13.06.2018 р. № 755/13879/16-ц; постанова КЦС ВС від 28.03.2018 р. по справі № 757/32334/15-ц, постанова ВССУ від 19.04.2017 р. № 346/4623/15-ц, відповідні спори необхідно розглядати в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, позивач має право на звернення до суду, діючи відповідно до норм цивільного судочинства та ст. 55, ст. 124 Конституції України, якими зокрема передбачено те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Оскільки Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Позов по цій справі подано у спосіб, передбачений пунктом 8 ч.2 ст.16 ЦК України та спрямований на захист цивільного права позивача.

За викладених обставин та вимог нормативно-правових актів суд вважає, що позивач отримав право, передбачене ст.ст.1 і 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" на відшкодування як моральної так і матеріальної шкоди, яка була йому завдана в результаті його незаконного затримання транспортного засобу, безпідставного пред`явлення обвинувачення у скоєні злочину, обмеженням в праві на користуванням майном та транспортним засобом. При цьому, розмір відповідного відшкодування повинен визначатись на підставі конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди, оскільки страждання, які зазнав перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Судом першої інстанції, зокрема, щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, у випадку закриття кримінального провадження судом у зв`язку із закриттям кримінального провадження, посилаючись на те, що ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" необхідне встановлення таких протиправних дій.

Проте, судом відхиляються такі доводи представника апелянта, адже пунктом 2 частини 1 ст. 2 Закону передбачається, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Постановою Подільського ВП ГУНП в Одеській області від 11.09.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000846 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 256 КК України було закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

З якої вбачається, що провадження було закрито не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також встановленням суттєвих порушень при проведені досудового слідства у відповідному кримінальному провадженні .

Таким чином, закриття кримінального провадження відбулось саме у зв`язку із відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення.

Слід зазначити, що п.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" визначається не конкретний вид процесуального рішення (на відміну від пункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону), а лише відповідна підстава, зокрема, не встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення.

Призначення та мета Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" передбачає відшкодування шкоди особі саме у випадках її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосуванню до неї заходів процесуального примусу.

При цьому, як і у випадку визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд зобов`язаний керуватись імперативними вимогами ст. 3 Конституції України та правильно оцінювати мету відповідного Закону - відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Крім того, право на відшкодування шкоди передбачено також ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.56 Конституції України, ст.1176 ЦК України.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, а тому суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Наведене узгоджується із висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). В даному випадку мінімальна сума відшкодування становить 120 268 грн (відповідно з 24.09.2015 року (протокол затримання та допиту та до 28.02.2019 року (ухвала про закриття кримінального провадження)).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З урахуванням усіх перелічених у позовній заяві факторів, які характеризують глибину душевних страждань позивача та їх тривалості, позивач оцінює розмір нанесеної йому моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Апеляційний суд оцінивши вищезазначені доводи позивача та надані на їхні підтвердження докази, вважає, їх частково обґрунтованими та вважає за необхідне стягнення моральної шкоди на користь позивача в сумі 10 000 грн, розмір якої є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, колегія суддів вважає, що у зв`язку із заподіянням позивачу страждань, розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, визначений позивачем підлягає задоволенню. Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди є таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_7 в частині стягнення витрат на придбання ліків, оскільки на позивачем не надано суду доказів звернення до лікаря, а також покупку ліків зазначених у квитанції №96428 (а.с. 34) за рекомендацією лікаря.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення коштів, витрачених ним на оплату послуг за знаходження автомобіля, причепа та обрізків дров на спеціалізованому майданчику в м. Подільськ у ОСОБА_2 у сумі 2025,00 грн. апеляційний суд вказує наступне.

В обґрунтування вказаних вимог, позивачем надано суду квитанції про сплату на користь ФОП « ОСОБА_8 (начальник спеціального майданчику) №28306646 від 05.09.2020 року на 960,00 грн, № 28306652 від 05.09.2020 року на 960,00 грн. та № 28306657 від 05.09.2020 року на 60,00 грн., №28306653 від 05 вересня 2020 року на суму 15.00 грн, №28306647 від 05 вересня 2020 року на суму 15.00 грн, №28306658 від 05 вересня 2020 року на суму 15.00 грн на загальну суму 2025,00 грн.

З огляду на зазначене, дані вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині повернення суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги колегія суддів зазначає наступне.

15.08.2020 р. між адвокатом Кресюном В.А. та ОСОБА_1 було укладено Договір № 09 про надання правової допомоги адвокатом у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 000846 від 13.08.2020 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 246 ч. 1 КК України.

Відповідно до п.п. 1.1. до Додатку №1 до Договору № 09 від 15.08.2020 р. за надання правової допомоги по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 000846 від 13.08.20 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 246 ч. 1 КК України «Клієнт» сплачує «Адвокату» за участь у справі 10 000 (десять тисяч) гривень.

20.08.2020 р. ОСОБА_4 по квитанції № NOZ5G3742M сплатив на рахунок адвоката кошти у сумі 2000 ( дві тисячі) гривень та 75 грн. за послуги банку, а всього 2075 грн.

14.09.2020 р. ОСОБА_4 по квитанції № NOZ5G4013M сплатив на рахунок адвоката кошти у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень та 96 грн. за послуги банку, а всього 8096 грн..

Всього ОСОБА_4 було сплачено на рахунок адвоката Кресюна В.А. за надання правової допомоги кошти у сумі 10 000 грн. та 171 грн. за банківські послуги.

Пунктами 3,5 частини 1 статті 3 Закону та пунктом 7 Положення про застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди. Пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону та пунктом 10 Положення передбачено повернення суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на юридичну допомогу підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення на користь позивача коштів витрачених на придбання ліків на суму 1130,00 грн апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, ОСОБА_1 є перебуваючи на обліку у лікаря невропатолога та ендокринолога з захворюваннями: посттравматичний синдром, апелянтом не надано суду доказів про призначення лікарем саме тих препаратів, що придбані позивачем відповідно до наданої квитанції, та не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку з шкодою, що була завдана внаслідок дій відповідачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 зроблено висновок про те, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Таким чином, зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині рішення відомостей про суб`єкта його виконання, вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання, є помилковим.

Оскільки обставини справи встановлені судом першої інстанції вірні, але неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в Одеській області, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями слідчого відділу Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області - задовольнити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ) моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ) кошти, витрачені ним на оплату послуг за знаходження автомобіля, причепа та обрізків дров на спеціалізованому майданчику в м. Подільськ у ОСОБА_2 у сумі 2025,00 грн.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ) кошти за надання правової допомоги 10000,00 грн. та 171,00 грн. за банківські послуги.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін