ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1830/23 Справа № 185/5171/20 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Головін В.О.),

В С Т А Н О В И В:

У 2020 році позивач Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 14.11.2013 року у розмірі 85043,07 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

20 липня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2021 року заочне рішення було скасовано та призначено розгляд справи.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник АТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В., та подала апеляційну скаргу, вважає. Що воно ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що до позовної заяви була надана заява, в якій відповідачка особистим підписом засвідчила, що погоджується з Умовами та Правилами надання Банківських послуг.

Також зазначає, що відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації. Користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Наголошує на тому, що заборгованість відповідачки за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустими доказами по справі, що не були досліджені судом. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заборгованість за тілом кредиту (поточним та простроченим) в повному обсязі не погашена, адже сума фактично використаних коштів перевищує суму коштів, внесених на погашення боргу.

Вказує на те, що ОСОБА_1 не спростувала жодними належними та допустими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами.

ОСОБА_2 просила рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, з рішенням суду першої інстанції повністю погоджується, вважає його таким, що ухвалено із всебічним та повним розглядом справи та із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що у Заяві відсутні умови кредитного договору, на які посилається позивач, а саме відсутнє положення про розмір кредиту, штраф та пеню, відсутнє положення про відсотки за користуванням кредитом. Відсутні умови про строк на який надається кредит та порядок його повернення.

В підписаних відповідачкою документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту» та «тіло кредиту», які згідно системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» за своєю суттю є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами.

Згідно виписки по розрахунку всього відповідачу було надано 83880,71 грн. а повернуто було 105589,88 грн.

ОСОБА_3 просив рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 85043,07 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні (2481 х 100 = 248100).

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача перед кредитором станом на 27 травня 2020 року заборгованість за кредитним договором склала 85043,07 грн., з якої 42514,57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14855,48 грн. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 27673,02 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання.

Не погодившись з сумою боргу, відповідач надала власний розрахунок за яким за весь період користування карткою відповідачу було надано - 83880,71 грн. та відповідач повернув позивачу 105589,88 грн. При цьому відповідач не визнає умови, на які посилається позивач, а саме положення про розмір кредиту, штрафу та пені, відсотків за користування кредитом, умови про строк на який надається кредит та порядок його повернення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що по розрахунковому рахунку відповідача існує переплата за тілом кредиту.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Абзацом 2 частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, на яку в обґрунтування заявлених вимог посилається банк, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В наданій в копії анкеті-заяві від 14 листопада 2013 року яку підписала відповідачка, відсутнє відображення волевиявлення ОСОБА_1 щодо будь-якої процентної ставки, умови її підвищення, та не встанволено кредитного ліміту, з даної анкети взагалі не вбачається згода на отримання кредита відповідачкою, також не зазначено яку саме картку оформлювала відповідачка, проте користування кредитними коштами не заперечувались ОСОБА_1 .

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: www.privatbank.com.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Оскільки в розумінні ст. 634 ЦК України умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Втім, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 14.11.2013 року анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру і порядку сплати процентів за користування кредитними коштами.

В анкеті - заяві зазначено, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві які була підписана ОСОБА_1 відсутня процентна ставка за користування кредитом, також в цій анкеті відсутній ліміт кредиту.

У своєму позові Банк не зазначає, яку саме суму отримала відповідачка, вказує тільки на те, що ліміт було збільшено до 16000 грн. інформація про початкову суму ліміту відсутня.

До суду першої інстанції представником відповідачки було надано зведення всіх видів платежів відповідно до виписки за договором № б/н від 14.11.2013 року.

Згідно даного зведення, відповідачка отримала від позивача суму кредиту 83880,71 грн., повернута сума за весь період становить 105589,88 грн, проценти за користування кредитним договором 46158,91 грн., штраф 150 грн., процент за прострочений кредит 14,6 грн., овердрафт 10,32 грн.. пеня за весь період 29634,03 грн., проценти за ст.625 ЦК України 14855,48 грн., комісія за весь період 1120 грн., отже з даного розрахунку вбачається, що позивач нараховував відповідачу безпідставно проценти та штрафи, що не було встановлено анкетою від 14.11.2013 року, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про переплату кредиту, оскільки кошти які вносились відповідачкою на погашення тіла кредиту, позивач зараховував на сплату відсотків та штрафів, які не встановлені договором.

Наданий представником відповідача розрахунок узгоджується з розрахунками, які були надані позивачем під час подання позову та під час розгляду справи. Також слід зазначити, що позивач не надав свої заперечення на розрахунок відповідача.

Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог, але не містять підпису відповідача, дати складання, підпису уповноваженої особи банку, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.11.2013 року шляхом підписання заяви-анкети.

Так, позивачем не надано суду першої інстанції доказів щодо розміру процентної ставки, та погодження сторонами Умов та Правил у письмовій формі при укладенні кредитного договору, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстави для задоволення позову.

Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує при ухваленні судового рішення.

Так, задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська