Справа № 308/5509/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., за участі секретаря судових засідань Федорнак О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву Оноківської сільської ради до ОСОБА_1 , про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Оноківська сільська рада, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 за якою просить суд:

-визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю ІІ ЗК № 038919 ОСОБА_1 для індивідуального житлового будівництва на земельну ділянку площею 0,11 га. за адресою: АДРЕСА_1 ;

-скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 30953781 від 29.03.2019 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :11:017:0183.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 рішенням 5 сесії 23 скликання від 26.03.1999 «Про припинення права користування земельними ділянками та надання у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення індивідуального житлового будівництва та індивідуального садівництва» надано у приватну власність для індивідуального житлового будівництва земельну ділянку площею 0,10 га.,за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на землю серії II-ЗК № 038919 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0.11 га.

Державний акт II-ЗК № 038919 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 245 від 26.05.1999.

Площа земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_1 , яка зазначена в рішенні Оноківської сільської ради не відповідає площі земельної ділянки, яка зазначена у державному акті.

Згідно Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства що земельної ділянки № 321-ДК/210/АП/09/01-20 від 11.03.2020 складеного спеціалістами відділу контролю за додержанням земельного, законодавства та оперативного регулювання Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області враховуючи невідповідність площі фактичних промірів земельної ділянки, що зазначені в державному акті на право власності на земельну ділянку площі, що зазначена в рішенні 5 сесії 23 скликання Оноківської сільської ради від 26.03.1999 - державний акт на право приватної власності на землю II -ЗК №038919 ОСОБА_1 для індивідуального житлового будівництва земельну ділянку площею 0,11 га. за адресою АДРЕСА_1 виданий з порушенням пункту 1.4 «Інструкції про порядок складання, видачі. Реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої наказом Держкомзему № 43 від 14.05.1999.

27.03.2019 ОСОБА_1 замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за результатами до Державного земельного кадастру внесено земельну ділянку ОСОБА_1 для індивідуального житлового будівництва з кадастровим номером :11:017:0183, площа земельної ділянки згідно відстаней між поворотними точками по встановленим межам у технічній документації та державному акті співпадає, площа земельної ділянки визначена 0,1062 га.

Відомості про право власності зареєстровані в державному реєстрі права 29.03~2019 за № 30953781.

Факт незаконної видачі державного акту ОСОБА_1 встановлено сільською радою 12.09.2019, після чого Оноківською сільською радою за № 765/02-3 написано звернення до правоохоронних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним.

Зважаючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, повноцінний захист прав та інтересів позивача,можливий шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в сукупності зі скасуванням державної реєстрації права власності на земельної ділянки особою, що незаконно набула таке право.

За ухвалою від 23.06.2020 року судом було відкрите провадження у справі № 308/5509/20 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у цій справі.

18.09.2020 року до суду надійшов письмовий відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, за яким вона просить суд: за результатами підготовчого судового засідання постановити ухвали про залишення позовної заяви без розгляду. У відзиві на позовну заяву від 17.09.2020 року, відповідач ОСОБА_1 також просила суд викликати для допиту у якості свідків наступних осіб: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 .

Відповідачем 22.10.2020 року також було подане до суду клопотання за яким вона просить суд: замінити в даній цивільній справі відповідача ОСОБА_1 на належних відповідачів:

-відділ Держгеокадастру в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області,

-Ужгородську районну державну адміністрацію Закарпатської області.

За ухвалою від 08.04.2021 року судом було відмовлено повністю у задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_1 , викладених у письмовому відзиві на позовну заяву від 17.09.2020 року про залишення позовної заяви без розгляду та виклик свідків. Відмовлено повністю у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 від 22.10.2020 року про заміну відповідачів на належних та про виклик свідків. Закрите підготовче провадження у цій справі № 308/5509/20 та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування відзиву відповідач зазначив наступне.

Для спростування неправомірності та протиправності заявленого лозову до відповідача ОСОБА_1 відповідач звернув увагу суду на те, що нею отримано не одну, а дві земельні ділянки під час проектування вулиці Яблунева в 1994 році. Обидві земельні ділянки розміщені поруч одна біля одної і знаходяться по вулиці між сусідами ОСОБА_4 (справа) та ОСОБА_5 (зліва), а тому в доказ того, що відповідачка по справі справедливо і законно використовує більше 25 років підряд для вирощування сільськогосподарських культур одну (меншу ділянку розміром 0,07 га.) та другу ділянку під «будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель»... Доказом того, що саме ці дві ділянки 25 років тому виділила позивачці Оноківська сільська рада є виписки із поземельної книги і зібрані підписи більше 20 свідків односельчан.

Отже, Державний акт на право приватної власності на землю Серії II ЗК № 038919 виданий на підставі рішення 5 сесії XXIII скликання Оноківської сільської ради народних депутатів від 26 березня 1999 року, покази свідків, поземельна книга, підписи більше 20 односельчан - це є реальні і допустимі докази того, що саме обидві земельні ділянки відповідачка по справі ОСОБА_6 отримала у 1994 році і вже більше 25 років ці обидві земельні ділянки їй належать і вона їх обробляє. Тобто, більшу земельну ділянку розміром 0,11 га. в Законом передбачений спосіб приватизовано, а друга земельна ділянка розміром 0,07 га. із 1994 року перебуває у користуванні ОСОБА_1 . За обидві земельні ділянки ОСОБА_1 сплачує земельний податок до Оноківської сільської ради.

Як стверджує відповідач, незаконні дії посадових осіб Оноківської сільської ради - є доказом того, що посадові особи вирішили повторно поділити приватну власність - земельні ділянки жителів села Оноківці.

07.03.2022 року представник відповідача подав до суду в електронній формі заяву, за якою просить суд: постановити ухвалу суду якою зупинити розгляд справи № 308/5509/20 до вирішення кримінального провадження № 0000666 від 05.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України за територіальним управлінням державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Згідно ч. 7 ст. 43 ЦПКУ країни у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Представник відповідача не подав до суду докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів клопотання про зупинення провадження у цій справі та додатків до нього, що унеможливлює розгляд цього клопотання по суті.

Відтак зазначене клопотання слід залишити без розгляду.

Судове засідання у справі було призначене на 15 год. 30 хв. 17.05.2021 року, проте сторони та їх представники не прибували до суду задля розгляду справи, подавали клопотання про відкладення розгляду справи, які судом з урахуванням епідеміологічного стану у державі, а потім воєнного стану були задоволені, розгляд справи відкладався судом неодноразово, останній раз на 16.02.2023 року на 15 год. 50 хв.

Проте і у судове засідання, призначене на 16.02.2023 року на 15 год. 50 хв. не прибули сторони та їх представники.

Представник позивача неодноразово подавав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за якою позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача, адвокати Биркович О.І. та Немеш І.В. вкотре подали клопотання про відкладення розгляду справи, через задіяння в іншому процесі та введенням воєнного стану в України відповідно, проте суд не вбачає документально обґрунтованих підстав задля задоволення цих клопотань, оскільки розгляд цієї справи неодноразово судом відкладався саме за клопотанням представників відповідача. Такі клопотання регулярно подаються до суду протягом півтора року, що унеможливлювало проведення судового розгляду у цій справі. При цьому суд враховує, що активні бойові дії на території Закарпатської області не ведуться, тому відсутні об`єктивні підстави задля подальшого відкладення розгляду справи. Такі дії представників відповідача суд розцінює як свідоме та безпідставне затягування розгляду справи протягом тривалого проміжку часу, що є неприпустимим.

Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 17.02.2023 року.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням п`ятої сесії двадцять третього скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району від 26.03.1999 року «Про припинення права користування земельними ділянками та надання в приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення індивідуального житлового будівництва та індивідуального садівництва» із додатком № 2 «Список громадян, яким надано земельні ділянки у приватну власність для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку» було надано в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га. за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку.

На підставі цього рішення ОСОБА_1 був виданий оспорюваний позивачем Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЗК № 038919, за яким їй була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,11 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.02.2023 року № 323092038 власником земельної ділянки кадастровий номер :11:017:0183, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 248, площею 0,1062 га, із датою державної реєстрації земельної ділянки: 28.03.2019, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, із 29.03.2019 09:49:58 є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на підставі: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46231559 від 01.04.2019 08:34:35, ОСОБА_7 , Оноківська сільська рада Ужгородського району, Закарпатська обл., із поданням документів для державної реєстрації: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ІІ-ЗК №038919, виданий 26.05.1999, видавник: Оноківська сільська рада; відомості з ДЗК, серія та номер: 9204733, виданий 29.03.2019, видавник: Державний земельний кадастр.

Згідно Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства що об`єкту - земельної ділянки від 11.03.2020 року № 321-ДК/210/АП/09/01-20, складеного Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі за текстом Акт) було встановлено, що площа земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_1 , яка зазначена в рішенні Оноківської сільської ради не відповідає площі земельної ділянки, яка зазначена у Державному акті.

При цьому у акті встановлено, що на лист управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 26.02.2020 № 0-7-0.161-130/90-20 до відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про надання документації із землеустрою, щодо виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 038919 від 26.05.1999, останнім надано копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:017:0183 (лист від 03.03.2020 № 273/402-20-0.28). Документацію із землеустрою, щодо виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 038919 від 26.05.1999 до перевірки не надано.

Враховуючи невідповідність площі фактичних промірів земельної ділянки, що зазначені в державному акті на право власності на земельну ділянку площі, що зазначена в рішенні 5 сесії 23 скликання Оноківської сільської ради від 26.03.1999 року державний акт на право приватної виданий з порушенням пункту 1.4 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» (далі - Інструкція), затвердженої наказом Держкомзему №43 від 14.05.99 року (діючої на момент видачі державного акту).

Від 27.03.2019 гр. ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_8 укладено договір № 51/19 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером :11:017:0183. Згідно пояснювальної записки межі земельної ділянки проходять по межових знаках, згідно акта прийому передачі межових знаків на зберігання, погодженого власником земельної ділянки та виконавцем. Заяв та скарг при встановленні (відновленні) меж земельних ділянок не надійшло. За результатами проведеного комплексу топографо геодезичних робіт для визначення координат точок повороту меж земельної ділянки та проведених обмірів визначено площу земельної ділянки, яка становить 0,1062 га. Відстань між поворотними точками по встановленим межам у даній технічній документації співпадає з аналогічними відстанями зазначеними у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 038919. Відповідальність за проведення топографо-геодезичних робіт несе їх виконавець.

Відповідно до кадастрового плану, схеми прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості, що міститься у технічній документації, земельна ділянка межує від А до Б - землі гр. ОСОБА_5 , від Б до В - землі гр. ОСОБА_9 , від В до Г - землі гр. ОСОБА_10 , від Г до Д - землі гр. ОСОБА_11 , від Д до А - землі загального користування ( АДРЕСА_1 ). Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 27.03.2019 підписаний власником земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , представником Оноківської сільської ради, виконавцем робіт ОСОБА_12 та власниками суміжних земельних ділянок гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_9 . Підписи інших власників суміжних земельних ділянок, а саме гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_11 - відсутні.

Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру власником земельної ділянки площею 0,1062 га за кадастровим номером :11:017:0183, яка розташована на АДРЕСА_1 , є гр. - ОСОБА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дані відомості про право власності зареєстроване в державному реєстрі права від 29.03.20.19. № 30953781.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень частини першої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Частиною п`ятою статті 116 ЗК України визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Положеннями статті 22 ЗК України 1990 року передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Як зазначено у ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Відповідно до ч. 1, 2, 9, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Офіційне тлумачення положень частини першої та десятої статті 59 було надано в Рішенні Конституційного Суду № 7-рп/2009 від 16.04.2009, згідно якого: в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки рішення п`ятої сесії двадцять третього скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району від 26.03.1999 року про надання в приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га. за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання видачею Головою Оноківської сільської ради Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗК № 038919 щодо цієї земельної ділянки, тому це рішення не може бути скасоване чи змінене органом місцевого самоврядування після його виконання.

Проте, виходячи із змісту ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт може бути визнаний недійсним судом.

Слід зазначити, що позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами, факт скасування рішення п`ятої сесії двадцять третього скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району від 26.03.1999 року про надання в приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га. за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, в судовому порядку.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_3 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність порушеного права у позивача, оскільки оспорюваний державний акт на землю був виданий безпосередньо Головою Оноківської сільської ради на підставі рішення п`ятої сесії двадцять третього скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району в межах наданих діючим на той час законодавством повноважень.

При цьому, як прямо зазначено у Акті: «Заяв та скарг при встановленні (відновленні) меж земельних ділянок не надійшло. За результатами проведеного комплексу топографо геодезичних робіт для визначення координат точок повороту меж земельної ділянки та проведених обмірів визначено площу земельної ділянки, яка становить 0,1062 га. Відстань між поворотними точками по встановленим межам у даній технічній документації співпадає з аналогічними відстанями зазначеними у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 038919».

Відповідач вільно користується земельною ділянкою протягом 24 років, і не допускала будь яких порушень прав позивача, похибка у вимірюваннях виникла, на думку суду, внаслідок застосування новітніх технологій при їх вимірюванні, тому суд не вбачає жодних документально обґрунтованих підстав задля задоволення позову у цій справі.

Суд також враховує, що як зазначено Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 року у справі № 467/1637/16-ц у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК).

У ст. 106 ЗК передбачено, що власник ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За змістом ст. 198 ЗК, кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Особа 2 не надала суду технічної документації, із землеустрою щодо встановлення меж ділянки в натурі (на місцевості), а представник позивача заперечував погодження меж ділянок, які перебувають у власності відповідача, та дійшов висновку, що між сторонами існує спір щодо меж ділянки.

ВС зазначає, що непогодження меж ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання рішення сільради та держактів недійсними.

З огляду на зазначену позицію Верховного Суду відсутність підписів інших власників суміжних земельних ділянок, а саме гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_11 про погодження меж земельної ділянки, яка була встановлена за Актом, - не є підставою задля визнання держакту недійсним.

Друга позовна вимога є похідною від першої, тому у зв`язку із відмовою у задоволенні першої позовної вимоги, суд не вбачає жодних підстав задля задоволення похідної позовної вимоги.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 141, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви Оноківської сільської ради до ОСОБА_1 , про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 17.02.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова