Ухвала

16 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 442/4326/20

провадження № 61-8159св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - виконувач обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області,

відповідачі: Дрогобицька міська рада Львівської області, Комунальне підприємство «Управитель» «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року у складі судді Хомик А. П. та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2021 року виконувач обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області звернувся до суду з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Управитель» «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради (далі - КП «Управитель» ЖЕО»), ОСОБА_1 про визнання недійсним рішень міської ради, договорів оренди та суборенди земельної ділянки і повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що за результатами здійснення представницької діяльності Дрогобицькою місцевою прокуратурою встановлено, що 28 грудня 2017 року Дрогобицькою міською радою прийнято рішення № 1041, яким надано дозвіл КП «Управитель» ЖЕО» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування нежитлової будівлі з наступним наданням в оренду. Переконував, що вказане рішення прийнято з перевищенням владних повноважень та з порушенням вимог Земельного кодексу України (далі - ЗК України), оскільки КП «Управитель» ЖЕО» не зверталось до Дрогобицької міської ради з клопотанням про отримання земельної ділянки в оренду. Відповідно до заяви від 18 грудня 2017 року № 573, КП «Управитель» ЖЕО» просило надати лише дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4061 га за цією адресою для будівництва та обслуговування нежитлової будівлі, яка згідно з рішенням Дрогобицької міської ради від 06 грудня 2012 року № 540 перебуває на балансі вказаного підприємства. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, відповідно до частини першої статті 123 ЗК України, передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 ЗК України, лише на праві постійного користування. Згідно з відповіддю Дрогобицької міської ради від 19 червня 2020 року, наданої на запит місцевої прокуратури жодне будівництво будівель закладів комунального обслуговування на вказаній ділянці не планувалось. Тому, на думку позивача, існують підстави для визнання такого рішення недійсним.

Також позивач вказував на те, що підпунктом 7.1 пункту 7 рішення Дрогобицької міської ради від 06 лютого 2018 року № 1072 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок» затверджено матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:0291), для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування та передано таку в оренду строком на 5 років. На підставі вказаного рішення, 14 лютого 2018 року між Дрогобицькою міською радою Львівської області та КП «Управитель» ЖЕО» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Право оренди цього ж дня зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Переконував, що вказане рішення міської ради також прийняте в порушення вимог ЗК України та підлягає визнанню недійсним. Відповідно до статті 123 ЗК України надання у користування земельних ділянок, зокрема, комунальної власності здійснюється органами місцевого самоврядування шляхом прийняття рішень на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Однак, при прийнятті вказаного рішення міської ради, згідно з пунктом 7 затверджено матеріали, з яких виготовлений проект, а не проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як цього вимагає закон.

Крім того, позивач зазначав, що оскільки підставою для укладення договору оренди земельної ділянки від 14 лютого 2020 року є рішення міської ради, які суперечать вимогам чинного законодавства, то такий також підлягає визнанню недійсним.

Також позивач, вказував на те, що надалі Дрогобицькою міською радою прийнято ряд рішень, на підставі яких змінено цільове призначення земельної ділянки та надано таку в суборенду, укладено договір суборенди, які також підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

Ще позивач звертав увагу на те, що факт незаконного розпорядження земельною ділянкою підтверджується і результатами проведеної перевірки ГУ Держгеокадастру у Львівській області, яким встановлено, що рішення органу місцевого самоврядування про відведення земельної ділянки прийнято з порушенням вимог земельного законодавства.

З огляду на викладене, позивач просив суд визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 28 грудня 2017 року № 1041 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна»; визнати недійсним пункт 7 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 06 лютого 2018 року №1072 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості земельних ділянок»; визнати недійсним договір оренди від 14 лютого 2018 року земельної ділянки площею 4 061,00 кв. м, на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:0291), укладений між Дрогобицькою міською радою та КП «Управитель» ЖЕО»; визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 06 березня 2018 року № 1121 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по зміні її цільового призначення»; визнати недійсними пункти 1 - 4 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 29 березня 2018 року № 1144 «Про затвердження проекту землеустрою, припинення права постійного користування та надання в оренду з правом суборенди»; визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 12 квітня 2018 року № 1156 «Про надання дозволу КП «ЖЕО» на передачу земельної ділянки в суборенду»; визнати недійсним договір суборенди від 13 квітня 2018 року земельної ділянки площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:0291), укладений між КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради та ОСОБА_1 ; застосувати наслідки недійсності правочину, повернувши земельну ділянку площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:0291) у володіння та розпорядження територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради Львівської області.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішень Дрогобицької міської ради незаконними та їх скасування, визнання недійсними договорів оренди та суборенди не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, відшкодування шкоди.

Також, суд першої інстанцій дійшов висновку про те, що належним способом захисту права позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Водночас суд першої інстанції зазначив про те, що спірна земельна ділянка повернута у володіння та розпорядження територіальної громади м. Дрогобич в особі Дрогобицької міської ради Львівської області у зв`язку із прийняттям рішення міської ради від 25 листопада 2021 року № 806 «Про припинення права користування земельними ділянками», якими вирішено припинити право користування земельної ділянки КП «Управитель» ЖЕО»

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У серпні 2022 року заступник керівника Львівської обласної прокуратури із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нові судові рішення, яким задовольнити позов.

Як підставу касаційного оскарження заступник керівника Львівської обласної прокуратури зазначає неврахування судами правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 січня 2020 року у справі № 394/301/19, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17, від 03 грудня 2021 року у справі № 906/1061/20, від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17, від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

На момент призначення справи Верховним Судом відзиви на касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури учасниками справи не подавались.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 22 серпня 2022 року касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури з підстав визначених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано із Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 442/4326/20; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У вересні 2022 року матеріали справи № 442/4326/20 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом виконувача обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до Дрогобицької міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Управитель» «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішень Дрогобицької міської ради, договорів оренди та суборенди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 22 лютого 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

О. В. Ступак