Житомирський апеляційний суд
Категорія 33 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/10163/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати, за апеляційною скаргою Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 2 вересня 2019 року уклав з ДП « Житомирський лікеро-горілчаний завод» договір оренди, за умовами якого передав відповідачеві в оренду належне йому на підставі договору дарування від 16 липня 2009 року приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 .

2 вересня 2019 року приміщення магазину передано відповідачеві за актом прийняття-передачі в оренду відповідно до вищевказаного договору, за умови, що орендна плата має нараховуватися, починаючи з 15 вересня 2019 року

Згідно з умовами договору відповідач здійснив виплату щомісячної орендної плати двічі: 21 жовтня 2019 року у розмірі 6037,5 грн та 31 жовтня 2019 року у такому ж самому розмірі за жовтень та листопад 2019 року. У подальшому припинив виплачувати орендну плату. На виконання вимог договору він направив на адресу ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" рахунки-фактури для виплати за наступні періоди, однак відповідачем вони не були оплачені. 20 квітня 2021 року він направив ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" вимогу - претензію на суму заборгованості у розмірі 97500 грн., яка залишена відповідачем поза увагою.

Таким чином, просив суд розірвати договір № 206 оренди магазину від 2 вересня 2019 року, укладений між ним та ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод". Крім того, просив стягнути з ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на його користь заборгованість за орендною платою за період з 1 грудня 2019 року по 30 грудня 2020 року у розмірі 97500 грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2022 року позов задоволено.

Розірвано договір № 206 оренди магазину від 2 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод".

Стягнуто з ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за договором № 206 від 2 вересня 2019 року, за період з 1 грудня 2019 року по 30 грудня 2020 року, у розмірі 97500 грн.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що факт передання приміщення мав би підтверджуватися актом приймання-передачі, однак цей акт не можна охарактеризувати як належним чином оформлений та такий, що породжує юридичні наслідки. Відповідно до п. 3.1 договору розмір орендної плати за об`єкт оренди з урахуванням її індексації складає 7500 грн.

Вказує, що він не укладав жодного договору з надавачами комунальних послуг за адресою розташування вказаного приміщення магазину. Позивачем, в свою чергу, також не виставлено жодного рахунку на компенсацію вартості комунальних послуг (додаткових витрат на експлуатацію приміщення).

Стверджує, що жодним чином не використовує у господарській діяльності зазначене у договорі приміщення. Враховуючи, що його діяльність полягає у виробництві та роздрібному продажу алкогольних напоїв, то в разі користування приміщенням та здійсненням продажу алкогольних напоїв була б необхідність у встановленні касового апарату та отримання ліцензії на роздрібний продаж алкогольних напоїв за адресою орендованого приміщення, проте така ліцензія у нього відсутня.

Крім того, судом належним чином не досліджено дійсність отримання ним нерухомого майна у користування та реальне користування цим майном.

В судовому засіданні представник позивача не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 2 вересня 2019 року між ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" та ОСОБА_1 укладено договір № 206 оренди магазину за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 31 грудня 2020 року. (а.а.с. 5-6). Цього ж дня між сторонами підписаний акт приймання-передачі вказаного приміщення (будівлі) магазину.

Пунктом 3.1. договору визначено, що розмір щомісячної орендної плати за об`єкт оренди з урахуванням її індексації складає 7500 грн.

21 жовтня 2019 року та 31 жовтня 2019 року ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на рахунок ОСОБА_1 перераховано кошти в якості орендної плати за жовтень та листопад 2019 року.

Із п. 2.1. договору вбачається, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2020 року. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору сторони письмово не повідомили про його розірвання, договір вважається автоматично продовжений щоразу до закінчення календарного року.

Згідно з п. 7.5. договору, у випадку, якщо орендар не сплатить повністю або частково орендну плату, орендодавець має право відмовитися від договору та вимагати повернення приміщення. Заява про відмову від договору повинна бути направлена орендодавцем на адресу орендаря, яка вказана у договорі.

20 квітня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" вимогу-претензію, в якій повідомив про розірвання договору, а також вимагав повернути орендоване приміщення та внести на його рахунок заборгованість з орендної плати 97500 грн, а в разі неможливості виконати умови договору надати йому письмову відповідь у термін до 2 травня 2021 року (а.а.с.14-16).

Згідно з п. 7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою даної норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У пункті 3.4 договору оренди зазначено, що орендна плата за поточний місяць та відшкодування додаткових витрат згідно з пунктом 3.2. договору за минулий місяць сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа поточного місяця на підставі оригіналу рахунку-фактури.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що передача приміщення в оренду за цим договором здійснюється шляхом підписання акта передачі протягом 3-х робочих днів з дати укладання цього договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою вказаної норми договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не сплачував кошти за користування вказаним приміщенням.

Суд дійшов вірного висновку про те, що наявний в матеріалах справи акт прийняття-передачі приміщення, який підписаний сторонами, стосується конкретного договору оренди магазину № 206 від 2 вересня 2019 року, предметом якого є магазин за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, підтвердженням існування договірних відносин за спірним договором є часткове його виконання зі сторони ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод", зокрема, перерахування на рахунок ОСОБА_1 орендної плати за жовтень та листопад. Доказів на спростування даної обставини матеріали справи не містять.

Судом правомірно залишено поза увагою посилання представника відповідача на ту обставину, що ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" не використовувало вказане приміщення магазину та не отримувало ліцензію на роздрібну торгівлю підакцизним товаром, оскільки ці обставини не є беззаперечними доказами на спростування факту укладення вказаного договору оренди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: