Справа № 724/824/22
Провадження № 2/724/9/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

за участі секретаря судового засідання: Банарюк К.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві володіти, користуватися та розпоряджатися приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

05.05.2022 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві володіти, користуватися та розпоряджатися приватною власністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2012 року у кримінальній справі №1-7/12 визнано винним ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у злочину скоєного передбаченого ч.3 ст. 185 ККУ.

Цивільний позов, який подав позивач до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено та вирішено стягнути на його користь 12 300 грн., моральної шкоди та 67 598 грн., матеріальної шкоди. Відповідачі не відшкодували завдану шкоду, тому державною виконавчою службою було звернуто майно в рахунок погашення шкоди позивачу, яке належало ОСОБА_2 , у спадок від її батьків.

Позивач набув права власності на 72/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами в якості погашення боргу, що раніше належали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому виникло питання добровільного виселення ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 , які на даний момент незаконно проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З метою добровільного виселення відповідачів з будинку в якому вони на даний момент незаконно проживають до будинку в якому вони зареєстровані, позивач звернувся з заявою до Рашківського сільського старости щоб створити комісію, яка запропонувала добровільно виселитися відповідачам, однак вони не погодилися та продовжують проживати в будинку, який їм не належить.

Позивач вказує, що права власності на 28/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями належить ОСОБА_4 , яка не дає відповідачам згоди проживати в її частині будинку.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд задовольнити його позовну заяву та надати дозвіл Державній виконавчій службі на примусове виселити відповідачів з житлового будинку.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 22.06.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.12.2022 року у справі залучено третю особу ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, в своїй позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій зазначає, що згоди на проживання та користування у її частині буднику відповідачам не надавала. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судове засідання просить проводити у її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 16 липня 2021 року зареєстрованого в реєстрі за № 521 та посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А., в якому вказано, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , належать на праві власності майно, що складається з 72/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами вартістю 76 119,40 грн., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2021 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на праві спільної часткової власності де ОСОБА_1 є власником на 72/100 ідеальних часток будинку.

Згідно до акту від 09 серпня 2021 року про установлення перешкод у праві володіння користування та розпорядження власністю, яким встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дійсно проживають у житловому будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке їм не належить, тобто проживають незаконно та їм надано три дні для добровільного виселення.

Як вбачається із акту від 23 серпня 2021 року про установлення перешкод у праві володіння користування та розпорядження власністю, яким встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не висилилися та продовжують проживати у житловому будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке їм не належить, тобто проживають незаконно та їм надано повторно тиждень для добровільного виселення.

У відповідності до акту від 16 вересня 2021 року про установлення перешкод у праві володіння користування та розпорядження власністю, яким встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не висилилися та продовжують проживати у житловому будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке їм не належить, тобто проживають незаконно, пропозицію щодо добровільного виселення проігнорували в друге та їм надано повторно тиждень для добровільного виселення.

Відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2000 року справа № 2 -30/2000 яким вирішено в рахунок поділу спадкового майна ОСОБА_4 визнати право власності на 28/100 ідеальних долей будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності на 72/100 ідеальних долей будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок поділу спадкового майна за ОСОБА_6 .

У відповідності до вироку Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2012 року, яким визнано винним ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в скоєнні злочину передбаченому ст.. 185 ч. 3 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено та стягнуто на його користь 12 300 грн., моральної шкоди та 67 598 грн., матеріальної шкоди.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2018 року ухвалено звернути стягнення на нерухоме майно право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 72/100 ідеальних долей будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 .

Встановлено, що постановою державного виконавця від 05.11.2020 року № 43170929 постановлено передати ОСОБА_1 у власність 72/100 ідеальних долей будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 .

Як вбачається з акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 05.11.2020 року де вказано, що передається у власність наступне майно: 72/100 ідеальних долей будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартість якого становить 76 119,40 грн.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті).

У статті 114 ЖК УРСР передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення.

Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

При вирішенні питання про виселення члена сім`ї колишнього власника житла суд має враховувати і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності.

Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Крім того, при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд враховую правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року справа № 569/4373/16-ц в якій суд вважає, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

Отже, зі справи вбачається, що ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок у спадок за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у відповідності до законодавства мала право користуватися, розпоряджатися та володіти майном. Її чоловік ОСОБА_3 як член сім`ї власника жилого будинку, проживає разом із нею у будинку та користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

В подальшому в якості погашення боргу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належав ОСОБА_2 ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 04.10.2018 року звернуто стягнення на вище вказане нерухоме майно та в якості погашення боргу майно передано у власність позивачу, а саме: 72/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач набув право власності на вище вказаний житловий будинок, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 .

При цьому суд враховує, що інша частину житлового будинку в розмірі 28/100 частки належить третій особі ОСОБА_4 .

Позивач та третя особа ОСОБА_4 дозволу на проживання у житловому будинку відповідачам не надали.

Суд вважає, що позивач під час набування прав власності на житловий будинок знав, що у зазначеному житловому будинку проживає минулий власник будинку та його члени сім`ї. Позивач мав змогу довідатися про його наміри щодо подальшого проживання відповідачів у житловому будинку або про готовність звільнити будинок.

Тобто позивач мав реальну можливість дізнатися про обтяження житлового будинку у вигляді права користування минулим власником та членами його сім`ї, а тому позивач міг передбачити характер та вагу обтяження його майбутньої нерухомості.

Виселення відповідачів може поставити їх під загрозу соціальний статус, а саме вони можуть стати безхатченками, втративши право користування житлом, яким користувалися та який їм раніше належав на праві власності.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Підстави для виселення особи без надання іншого жилого приміщення передбачені у статті 116 ЖК УРСР. Позивачем таких підстав не зазначено.

Суд врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року справа № 569/4373/16-ц вважає, що сам факт переходу права власності на будинок до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх.

Оскільки позивач взявши житловий будинок в якості погашення заборгованості знав про проживання в ньому відповідачів, які іншого житла не мають. Позивач набув охоронюване законом право на мирне володіння майном у законний спосіб, але тим не менше не виявив розумну дбайливість про інтереси відповідачів, не з`ясував, чи відмовляється відповідачі від свого права користування жилим приміщенням.

Матеріали справи не містять доказів того, що при виселені відповідачів їм буде надано інше житлове приміщення.

Оскільки ні у ЦК України, ні у ЖК УРСР не передбачена можливість виселення члена сім`ї колишнього власника без надання іншого жилого приміщення (стаття 116 ЖК УРСР та стаття 405 ЦК України) та відповідачі не є такими, що самоправно вселився до жилого приміщення, тому підстави, передбачені у тому числі й статтею 116 ЖК УРСР, для їх виселення відсутні.

Суд також звертає увагу на те, що позивач обрав не належний спосіб захисту, оскільки в позовній заяві від 05.05.2022 року та у заяві про усунення недоліків від 15.06.2022 року вказує позовні вимоги про надання дозволу відповідним органам на виселення відповідачів. Хоча належним способом захисту є саме вимога про виселення з житлового будинку.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі відмови у задоволенні позову на позивача.

Як вбачається позивач є інвалідом І групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 29.08.2002 року.

Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та у разі відмови у задоволенні позову витрати щодо розгляду справи компенсуються за рахунок держави.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 109, 114, 116, 156 ЖК УРСР ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.12, 76-89, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві володіти, користуватися та розпоряджатися приватною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.01.2023 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ