Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4807/21 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/4807/21 за позовом представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Таргонія Вадима Миколайовича, до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди, заподіяною смертю, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1, на 190 км. ділянки залізничної дороги, пікет №3, перегону Смолка-Новоград-Волинський, внаслідок наїзду пасажирського дизель-потягу ДРІА-013№ 6413 , загинула їхня дочка ОСОБА_3

10 червня 2018 року за фактом настання цієї події відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000710 та розпочато досудове розслідування.

23 вересня 2020 року постановою слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області закрито кримінальне провадження.

Позивачі вказують, що передчасна смерть доньки зруйнувала їхнє життя та спричинила надзвичайні страждання, які тривають й до цього часу. Вони втратили близьку людину, яка була їхньою опорою та підтримкою у житті.

Враховуючи вищезазначене, позивачі просили стягнути з відповідача по 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди, кожному.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 125000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ « Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2837 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі АТ « Українська залізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що потерпіла порушила п.п. 2.1,2.2, 2.3,2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Дотримання цих правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є факт, що потерпіла свідомо порушила ці правила. Окрім того, вона перебувала під дією лікарських засобів, які викликають зниження концентрації уваги, емоційну лабільність, неспокій, страх, тривожність, невроз. Також вона використовувала навушники, що сприяло виникненню шкоди. Отже, смерть потерпілої настала виключно з її вини.

Звертає увагу на ту обставину, що в умовах військового стану вантажні перевезення зменшились на 70 %, внаслідок чого прибуток товариства значно зменшився. Окрім того, в результаті обстрілів військами рф частково знищено інфраструктуру АТ «Українська залізниця».

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, близько 20 год. 05 хв.6 на 190 км ділянки залізничної дороги, пікет №3, перегону Смолка-Новоград-Волинський, пасажирський дизель-потяг ДРІА -013 №6413, здійснив наїзд на доньку позивачів ОСОБА_3 , яка рухалася по залізничній колії у попутному напрямку. Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.

Вказаний пасажирський дизель-потяг перебуває на балансі АТ « Українська залізниця».

Постановою слідчого Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 23 вересня 2020 року кримінальне провадження № 0000710 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела ( водій, машиніст, оператор та ін.).

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових ( службових) обов`язків.

Аналіз глави 82 ЦК України свідчить, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Тобто, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки при виконанні особою трудових обов`язків, відшкодовується власником ( володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що пасажирський дизель - потяг ДРІА -013 перебуває на балансі АТ « Укрзалізниця». Машиніст цього потягу, який керував ним при наїзді на ОСОБА_3 , перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем.

Отже, АТ « Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події ( пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату ( наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом ( частина 2 статті 1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватися з урахуванням фактичних обставин справи ( характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Належним чином дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач має нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини.

Відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

У свою чергу, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд взяв до уваги ту обставину, що факт смертельного травмування доньки позивачів стався внаслідок її грубої необережності.

Врахувавши вищезазначені обставини, суд застосував положення частини 2 статті 1193 ЦК України та обгрунтовано визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При вирішенні даного спору суд врахував вищезазначені положення цивільного законодавства й, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яку слід відшкодувати на користь позивачів.

Судом врахована та обставина, що моральна шкода завдана смертю доньки , що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачів душевні страждання й для них є неможливим відновлення становище, яке існувало до цієї трагічної події.

Посилання відповідача на ту обставину, що в Україні введено військовий стан та ведуться бойові дії, що негативно вплинуло на діяльність АТ « Укрзалізниця», не може бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю рідної людини.

Таким чином, суд встановив дійсні обставини справи на підставі наявних доказів та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду, який вірно застосував вимоги матеріального права та дотримався положень цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 вересня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: