Справа №473/2447/22
Провадження № 22-ц/812/230/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
21 лютого 2023 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі заявника - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - Дубчака Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1
адвоката Тітуха Ігоря Борисовича
на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2022 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Лузан Л.В., повний текст складено 02 січня 2023 року, за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи заяву вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув її онук ОСОБА_3 . Останній з самого народження постійно проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_4 та заявницею за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, навчання ОСОБА_3 , піклувалися один про одного, надавали взаємну допомогу. В березні 2004 року мати онука уклала шлюб з ОСОБА_5 та стала проживати разом з ним за адресою останнього. Онук залишився проживати разом із нею.
Вказує, що рідного батька у ОСОБА_3 не було, а запис про батька в Книзі реєстрації народжень було здійснено за вказівкою матері.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла.
Зазначає, що у червні вона звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оформлення заяви про отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю її онука військовослужбовця під час бойових дій, так, як вважає себе членом сім`ї загиблого військовослужбовця. Однак, їй було повідомлено, що вона повинна звернутись до суду для встановлення факту належності до сім`ї загиблого військовослужбовця, а потім з рішенням суду звернутись за одноразовою грошовою допомогою.
Посилається на те, що факт, який вона просить встановити, має юридичне значення для подання нею заяви про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю онука військовослужбовця 22 травня 2022 року, так як вважає себе членом сім`ї загиблого онука військовослужбовця.
Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просила встановити факт, того що вона на час загибелі онука військовослужбовця ОСОБА_3 відносилася до кола членів його сім`ї.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції зазначив, що встановлення юридичного факту, про який просить заявниця, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт може впливати на виплату їй одноразової грошової допомоги. Отримання цієї допомоги заявницею можливо лише після встановлення такого юридичного факту та шляхом вирішення в судовому порядку питання щодо належності її до членів сім`ї померлого ОСОБА_3 на день його смерті.
Міністерство оборони України є розпорядником бюджетних коштів щодо виплати одноразової грошової допомоги, для виплати якої заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту.
З поданої представником Міністерства оборони України заяви, пояснень наданих у судовому засіданні, вбачається, що між учасниками справи фактично виник спір щодо наявності або відсутності правових передумов для визнання за заявницею права на отримання одноразової грошової допомоги, а тому вищенаведені обставини підлягають доказуванню саме під час розгляду справи в порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням принципу змагальності і не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 адвокат Тітух І.Б. вказує, що оскаржувана ухвала Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2022 року постановлена з неправильним застосування норм процесуального права, що перешкоджає розгляду справи по суті її заяви.
Зокрема, вказував, що в судовому засіданні представник Міністерства оборони України заявив клопотання про закриття провадження у справі або залишити заяву без розгляду, так як на його думку існує спір про право.
Клопотання було задоволено судом на підставі того, що Міністерство оборони України є розпорядником бюджетних коштів щодо виплати одноразової грошової допомоги, для виплати якої заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту. На думку суду, з поданої представником Міністерства оборони України заяви, пояснень наданих у судовому засіданні, вбачається, що між учасниками справи фактично виник спір щодо наявності або відсутності правових передумов для визнання за заявницею права на отримання одноразової грошової допомоги, а тому вищенаведені обставини підлягають доказуванню саме під час розгляду справи в порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням принципу змагальності і не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
З такою позицією суду не згоден, так як заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду не з заявою про виплату і отримання одноразової грошової допомоги, а з заявою про встановлення юридичного факту - віднесення її до кола членів сім`ї загиблого онука військовослужбовця, що надає їй право в подальшому звернутися на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції на 01 квітня 2022 року, який діяв на момент загибелі онука, 22 травня 2022 року до Міністерства оборони України з заявою про виплату і отримання одноразової грошової допомоги через ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Предметом розгляду у цій справі є визнання заявника членом сім`ї онука - загиблого військовослужбовця. Вважає, що встановлення цього факту має юридичне значення для заявника, оскільки слугує підставою для подання заяви до Міністерства оборони України про отримання ним одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця - онука.
Враховуючи вищевикладене, просив скасувати ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2022 року, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України вважає оскаржувану ухвалу законною та мотивованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначають, що юридичний факт який просив встановити заявник породжує правовий наслідок, оскільки цей факт може вплинути на виплату їй одноразової грошової допомоги.
У судовому засіданні заявник та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили про її задоволення.
Представник Міністерства оборони України апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвала суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 (провадження №61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20 (провадження 61-6397св21), ухвалі від 2 травня 2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 (провадження №61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі №568/310/21 (провадження №61-16757св21).
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Згідно із частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Статтею 16-1 вказаного Закону, в редакції від 13 квітня 2022 року, передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16---1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця Збройних Сил України в період воєнного стану визначено наказом Міністра оборони України від 25 січня 2023 року №45.

При цьому, спори щодо розміру грошової допомоги та права на її відшкодування між особами, які претендують на такі виплати та органом, який проводить їх нарахування та виплату розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 140/2178/15-ц (провадження № 61-9869св20) та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 295/3547/21 (провадження № 61-10600св21).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 27 травня 2022 року (а.с. 6).
Із витягу із наказу Міністерства оборони України №155 від 07 червня 2022 року вбачається, що старшого солдата ОСОБА_3 , старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 від впливу електричного струму, у зв`язку із загибеллю 22 травня 2022 року, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Загибель пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при захисті Батьківщини (а.с.7).
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 11 серпня 1998 року батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.8).
Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ( до реєстрації шлюбу ОСОБА_9 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12,13).
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку, осіб №204 від 22 липня 2003 року, виданої заявнику ОСОБА_1 до складу сім`ї (зареєстрованих) входять, крім інших, і ОСОБА_3 (а.с.9).
Звертаючись до суду із цією заявою ОСОБА_1 просила встановити факт, того що вона відноситься до кола членів сім`ї онука - загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 .
Як вбачається з матеріалів справи, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту того, що вона на час загибелі онука військовослужбовця ОСОБА_3 відносилася до кола членів його сім`ї, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для вирішення питання для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
Представник Міністерство оборони України у судовому засіданні суду першої інстанції вказував на відсутність належних та допустимих доказів для визнання заявниці членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , в тому числі з огляду на те, що сам ОСОБА_3 при заповненні обліково-послужної картки солдата не вказав ОСОБА_1 як члена своєї сім`ї, а відтак існує спір щодо визнання за заявницею права на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю військовослужбовця, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.
Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження, що зумовлює залишення заяви без розгляду.
Такі ж висновки викладено в постанові Верховного Суду від 21.06.2022 року у справі №199/6329/20 (провадження №61-13935св21), ухвалі від 02.05.2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22)
З огляду на встановлені судом обставини, судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та відповідають Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тітуха Ігоря Борисовича залишити без задоволення, ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 21 лютого 2023 року.