Справа № 204/3624/21
Провадження № 2-др/204/9/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Самер Вінтер Тур», про стягнення боргу, неустойки та процентів за користування чужими грошовими коштами за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Самер Вінтер Тур», про стягнення боргу, неустойки та процентів за користування чужими грошовими коштами за договором позики (судова справа № 204/3624/21), в якій 29 серпня 2022 року судом ухвалено заочне рішення.

09 січня 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява позивачки про ухвалення додаткового рішення у цій цивільній справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що про наявність зазначеного судового рішення позивачка дізналася 13 грудня 2022 року, коли воно надійшло на її особисту електронну адресу, а тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України вона надає докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат у сумі 15400 гривень. У зв`язку з викладеним просила прийняти додаткове рішення у справі № 204/3624/21 про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат на правничу допомогу у сумі 15400 гривень.

Розглянувши заяву, ознайомившись із рішенням суду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання, у зв`язку з чим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Так, судом встановлено, що 29 серпня 2022 року у вказаній справі ухвалено заочне рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ТОВ «Самер Вінтер Тур» про стягнення боргу, неустойки та процентів за користування чужими грошовими коштами за договором позики.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ТОВ «Самер Вінтер Тур» на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 13 вересня 2019 року у розмірі 1281017 гривень 82 копійки та штраф у розмірі 273148 гривень 10 копійок. В іншій частині позовних вимог, відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду зазначається розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що правову допомогу ОСОБА_1 у даній справі на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЗП № 113198 (а. с. 60) надавала адвокатка Волинець Тетяна Вікторівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002039 від 12 лютого 2019 року).

При цьому, у позовній заяві позивачкою було зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у цій справі у розмірі 10000 гривень, документи на підтвердження витрат яких остання зобов`язалася надати суду до прийняття судового рішення у справі (а. с. 7).

Оскільки документів на підтвердження витрат на правничу допомогу та обсягу наданих послуг й виконаних адвокатом робіт до прийняття судового рішення у справі позивачкою подано не було, заяв у визначеному порядку та строки, які встановлені у ч. 8 ст. 141 ЦПК України, нею надано не було, суд дійшов висновку, що факт понесення позивачкою витрат на правову допомогу у розмірі 10000 гривень документально нею не підтверджений, а тому підстави для їх задоволення відсутні, про що встановлено у судовому рішенні від 29 серпня 2022 року.

З огляду на викладене, оскільки у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року по цивільній справі № 204/3624/21 вже було вирішено питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу, суд вважає, що вимоги заяви позивачки про ухвалення додаткового рішення у цій справі не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим у прийнятті додаткового рішення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 259, 260, 270 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Самер Вінтер Тур» про стягнення боргу, неустойки та процентів за користування чужими грошовими коштами за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна