Справа №461/3503/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Слиш Г.С.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом

позивач ОСОБА_2

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

до

відповідач Державна казначейська служба України

(01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6),

відповідач Львівська обласна прокуратура

(79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17-19),

відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області

(79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, ),

відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України

у Львівській області

(79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, )

про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

У прохальній частині позовної заяви, ОСОБА_2 просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь грошові кошти у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., як відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_2 , вказує, що 27 серпня 2012 року слідчим Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області Гурським Р.В. щодо неї була порушена кримінальна справа №121-0533 за ч. 1 ст. 204 КК України, за фактом зберігання та реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів. Того ж дня, позивачу пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 204 КК України, зокрема вручено постанову про притягнення в якості обвинуваченої. Також, слідчим Гурським Р.В. позивачу обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд з місця проживання. 10 вересня 2012 року обвинувальний висновок щодо позивача за ч.1 ст. 204 КК України було скеровано до Жовківського районного суду Львівської області для розгляду. 09 квітня 2013 року постановою Жовківського районного суду Львівської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 , за ст. 204 КК України, направлено прокурору Жовківського району для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2013 року постанову Жовківського районного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Жовківського районного суду Львівської області.

26 грудня 2013 року постановою Жовківського районного суду Львівської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 , за ст. 204 КК України направлено прокурору Жовківського району для проведення додаткового розслідування, під час якого необхідно усунути порушення, вказані у мотивувальній частині даної постанови.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.02.2014 року постанову Жовківського районного суду Львівської області скасовано, а справу про обвинувачення ОСОБА_2 , через районний суд повернуто прокурору Жовківського району Львівської області для проведення додаткового розслідування. Обраний ОСОБА_2 запобіжний захід - підписку про невиїзд залишено без змін.

14 липня 2014 року відомості по кримінальній справі №121-0533 прокуратурою Жовківського району Львівської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 204 КК України.

22 жовтня 2014 року слідчим СВ Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області Павлишиним М.Р. кримінальне провадження за № 0000020 від 14.07.2014 року було закрите, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

31 жовтня 2014 року прокурором прокуратури Жовківського району постанову слідчого СВ Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області про закриття кримінального провадження №0000020 від 14.07.2014 року відносно позивача - скасовано, матеріали досудового розслідування направлено слідчому для проведення подальшого розслідування.

У червні 2016 року ОСОБА_2 викликали до слідчого управління прокуратури Львівської області для допиту в якості свідка з приводу зловживань слідчого при розслідуванні кримінальної справи за ч. 1 ст. 204 КК України №121-0533 щодо останньої.

Постановою прокурора Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 28 грудня 2017 року кримінальне провадження № 0000020 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.

Як зазначає позивач, повідомлення від прокурора про закриття кримінального провадження вона не отримувала. Про закриття кримінального провадження стосовно неї позивач дізналась лише у жовтні 2021 року (06.10.2021 року), після ознайомлення захисника з матеріалами кримінального провадження.

19 жовтня 2021 року захисник позивача звернувся до Жовківської окружної прокуратури із заявою про надсилання копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 року по кримінальному провадженні №0000020 від 14.07.2014 року, яку ОСОБА_2 отримала лише 03.11.2021 року. Таким чином, за твердженням позивача, починаючи з 27 серпня 2012 року і до 28 грудня 2017 року, тобто протягом 5 років 4 місяців і 1 дня тривали незаконні дії щодо неї з боку органів досудового розслідування та прокуратури. Ці незаконні дії завдали позивачу моральної шкоди, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні відносин з оточуючими, потребі докладати додаткових зусиль для організації життя у звичному для позивача режимі. ОСОБА_2 стверджує, що за період перебування під слідством, вона стала дратівливою, пригніченою, у неї з`явився острах перед працівниками правоохоронних органів, погіршилось самопочуття, через постійні переживання і стреси вона почала часто хворіти. Окрім того, вона безпідставно була обмежена у праві вільно пересуватись внаслідок дії запобіжного заходу, неодноразово викликалась для участі у слідчих діях і судових засіданнях, що завдало їй додаткових моральних страждань. У зв`язку з наведеним, оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.07.2022 року, у зв`язку із виявленими недоліками, позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків, протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали.

21.07.2022 року у зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

17.01.2022 року від представника Львівської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву. На переконання відповідача, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причино-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою ОСОБА_2 шкодою. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпдставними та просить відмовити у задоволенні таких.

23.08.2022 року від представника Казначейства надійшов відзив на позовну заяву. У наведеному відзиві представник відповідача вказує, що Казначейство, яке у даній справі є відповідачем, може бути залучено до розгляду даної категорії справ виключно, як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що на Казначейство лише покладено функції з виконання судових рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, відповідач вважає такий необґрунтовано завищеним. Стверджує, що позивач повинен обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи у зв`язку із якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого вона, при цьому, виходить, а також зазначити інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги, на переконання сторони відповідача, не виконанні. Відтак, Державна казначейська служба України у задоволенні позову просить відмовити.

30.08.2022 року від представника ГУ НП у Львівсьбкій області надійшов відзив на позовну заяву. За наведених у відзиві мотивів, сторона відповідача вказує, що враховуючи хронологію подій та наявні матеріали у даній справі, ГУ НП у Львівській області жодним чином не вступало у правовідносини з позивачем та не вчиняло жодних дій відносно ОСОБА_2 ГУ НП у Львівській області не є правонаступником ГУ МВС України у Львівській області та не повинно відповідати за зобов`язаннями останнього. Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано, які саме протиправні дії було вчинено відносно останньої безпосередньо ГУ НП у Львівській області у задоволенні позовних вимог представник відповідача просить відмовити.

06.09.2022 року від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив. Зокрема, спростовуючи доводи відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву, позивач вказує, що у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причино-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується, обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача, що відповідає правовому висновку, зробленому Верховним Судом у п. 57 Постанови від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Позивач вказує, що за більш як п`ять років перебування під слідством вона стала дратівливою, пригніченою, у неї з`явився острах перед працівниками правоохоронних органів, погіршилось самопочуття, через постійні переживання і стреси почала часто хворіти. Окрім того, позивач вважає, що вона безпідставно була обмежена у праві вільно пересуватись внаслідок дії запобіжного заходу, неодноразово викликалась для участі в слідчих діях і судових засіданнях, що завдало додаткових моральних страждань. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що Держава Україна через відповідні органи повинна відшкодувати шкоду, завдану незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

07.09.2022 року від позивача надійшло клопотання, згідно з якого остання просить залучити до розгляду даної справи співвідповідача Ліквідаційну комісію ГУ МВС України у Львівській області.

Ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні 07.09.2022 року, клопотання позивача задоволено та залучено до розгляду справи в якості співвідповідача ГУ МВС України у Львівській області.

07.09.2022 року ухвалою суду витребувано з Львівської обласної прокуратури матеріали кримінального провадження № 0000020 від 14.07.2014 року.

04.10.2022 року, на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 07.09.2022 року, до суду надійшли матеріали кримінального провадження № 0000020 від 14.07.2014 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі.

06.02.2023 року від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення у справі. Зокрема, у наведених поясненнях позивач вказала, що обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі винесення постанови про закриття кримінального провадження покладається на слідчого, прокурора, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією постанови про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили. При цьому у повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування встановленого законом.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Чорнейко О.І. позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник Львівської обласної прокуратури позов заперечила з мотивів необґрунтованості. Зокрема, вказала, що позивачем належним чином не обґрунтовано наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та спричиненої їй шкоди. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник ГУ НП у Львівській області у судове засідання не з`явився, згідно з наявними у матеріалах справи клопотаннями від 19.12.2022 року та 17.01.2023 року просить проводити розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Представники Державної казначейської служби України та представник ГУ МВС України у Львівській області у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, врахувавши пояснення, заперечення та доповнення учасників справи у процесі її розгляду, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 серпня 2012 року слідчим Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області Гурським Р.В. щодо позивача була порушена кримінальна справа №121-0533 за ч. 1 ст. 204 КК України, за фактом зберігання та реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів.

27.08.2012 року ОСОБА_2 притягнуто в якості обвинуваченої тапред`явлено їй обвинувачення за ч. 1 ст. 204 КК України, зокрема вручено постанову про притягнення в якості обвинуваченої. Слідчим Гурським Р.В. позивачу обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд з місця проживання.

10 вересня 2012 року обвинувальний висновок щодо позивача за ч.1 ст. 204 КК України було скеровано до Жовківського районного суду Львівської області для розгляду.

09 квітня 2013 року постановою Жовківського районного суду Львівської області кримінальну

справу про обвинувачення ОСОБА_2 , за ст. 204 КК України направлено прокурору Жовківського району для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2013 року постанову Жовківського районного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Жовківського районного суду Львівської області.

26 грудня 2013 року постановою Жовківського районного суду Львівської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 , за ст. 204 КК України, направлено прокурору Жовківського району для проведення додаткового розслідування, під час якого необхідно усунути порушення, вказані у мотивувальній частині даної постанови.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.02.2014 року постанову Жовківського районного суду Львівської області скасовано, а справу про обвинувачення ОСОБА_2 , через районний суд повернуто прокурору Жовківського району Львівської області для проведення додаткового розслідування. Обраний ОСОБА_2 запобіжний захід - підписку про невиїзд залишено без змін.

14 липня 2014 року відомості по кримінальній справі №121-0533 прокуратурою Жовківського району Львівської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 204 КК України.

22 жовтня 2014 року слідчим СВ Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області Павлишиним М.Р. кримінальне провадження за № 0000020 від 14.07.2014 року закрите, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

31 жовтня 2014 року прокурором прокуратури Жовківського району постанову слідчого СВ Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області про закриття кримінального провадження за №0000020 від 14.07.2014 року відносно позивача скасовано, а матеріали досудового розслідування направлено слідчому для проведення подальшого розслідування.

У червні 2016 року ОСОБА_2 в межах іншого кримінального провадження викликали до слідчого управління прокуратури Львівської області для допиту в якості свідка з приводу зловживань слідчого при розслідуванні кримінальної справи за ч. 1 ст. 204 КК України №121-0533.

Постановою прокурора Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 28 грудня 2017 року кримінальне провадження № 0000020 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.

У матеріалах справи, як і у матеріалах кримінального провадження, відсутні відомості про належне повідомлення прокурора про закриття кримінального провадження позивача, зокрема суду не надано жодного доказу який засвідчує своєчасне (в межах строку оскарження та скероване одразу після винесення постанови) отримання позивачем копії відповідної постанови.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_2 , остання дізналась лише 06.10.2021 року, після безпосереднього ознайомлення захисника з матеріалами кримінального провадження.

19 жовтня 2021 року захисник позивача звернувся до Жовківської окружної прокуратури з заявою щодо надсилання копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 року по кримінальному провадженні № 0000020 від 14.07.2014 року, яку ОСОБА_2 отримала лише 03.11.2021 року.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 27.08.2012 року, тобто з дня коли щодо неї була порушена кримінальна справа та вручено постанову про притягнення в якості обвинуваченої, і до 09.01.2018 року дня набрання законної сили постановою прокурора Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 28.12.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000020, позивач безпідставно притягалася до кримінальної відповідальності, підозрювалась та обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.

Що стосується доводів відповідача ? Державної казначейської служби України про те, що Казначейство, яке у даній справі є відповідачем, може бути залучено до розгляду даної категорії справ виключно, як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що на Казначейство лише покладено функції з виконання судових рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, суд приходить до висновку, що такі слід відхилити виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

З огляду на наведене, зокрема того, що відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, суд також відхиляє доводи представника ГУ НП у Львівській області щодо того, що це управління не є належним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником ГУ МВС у Львівській області.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин 1, 2, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно пункту четвертого та п`ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню громадянинові підлягають, зокрема: суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; та моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно мотивами, викладеними у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, у абзаці 2 п.14 згаданої постанови судам роз`яснено те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що у 2023 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 6700 грн.

З вищевикладеного, судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 27.08.2012 року і до 09.01.2018 року, безпідставно притягалася до кримінальної відповідальності, зокрема підозрювалась та обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.

Відповідно до ст.23 ч.3 абз.2 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, суд враховує тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, їхній час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань.

Фактично у зв`язку з перебуванням під слідством і судом, позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнала тривалих негативних емоційних хвилювань пов`язаних із участю у процесуальних діях та судових засіданнях, була позбавлена можливості вільно пересуватись без врахування обмежень покладених на неї у зв`язку із застосованим запобіжним заходом, фактично була змушена докладати зусиль для доведення своєї невинуватості, також була змушена реагувати і зазнавала певних душевних страждань внаслідок погіршення її репутації через притягнення до відповідальності, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала ОСОБА_2 у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про те, що відшкодування моральної шкоди слід встановити у розмірі 431703 грн, виходячи з наступного розрахунку: 6700 грн. (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі) х 64 повних місяці та 13 днів, перебування під слідством і судом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, ?

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди в розмірі 431 703, 00 (чотириста тридцять одна тисяча сімсот три) гривень.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

відповідач Державна казначейська служба України

(01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6),

відповідач Львівська обласна прокуратура

(79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17-19),

відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області

(79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, ),

відповідач Державна казначейська служба України

(01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6)

відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, )

Повний текст рішення складено 17.02.2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький