Справа № 345/2136/22
Провадження № 22-ц/4808/209/23
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретар Працун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Булавинець Микола Миколайович, на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2022 року, повний текст якого складено 22 листопада 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2021 року він є власником нежитлової будівлі, загальною площею 123,2 кв.м, що розміщена на земельній ділянці площею 0,0733 га, кадастровий номер :08:003:0020, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови по АДРЕСА_1 . Після придбання вказаного об`єкту нерухомості він без отримання дозвільних документів та оформлення права користування земельною ділянкою розпочав будівельні роботи щодо його реконструкції. 24.11.2021 року за наслідками проведення позапланової перевірки Відділом Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради складено Акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення, припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, де встановлено, що ним розпочато будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі шляхом надбудови та прибудови, без набуття права на використання будівельних робіт щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (СС). Рішенням суду від 28.03.2022 року та додатковим рішенням від 13.05.2022 року визнано незаконною бездіяльність Калуської міської ради щодо неприйняття в місячний строк рішення про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0733 га, кадастровий номер :08:003:0020 та зобов`язано повторно розглянути його заяву про викуп ним цієї земельної ділянки. Рішенням Калуської міської ради від 26.05.2022 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на викуп вказаної земельної ділянки у зв`язку із здійсненням ним самочинного будівництва. Рішенням Калуської міської ради від 30.06.2022 року вказану земельну ділянку позивачу надано в оренду терміном на 5 років. Разом з тим, йому було роз`яснено, що право власності на самочинне будівництво може бути визнане за особою, яка здійснила таке будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно за рішенням суду. Враховуючи наведене ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду. У зв`язку з тим, що позивачем здійснено реконструкцію належного йому об`єкта нерухомого майна без набуття права на виконання будівельних робіт на земельній ділянці, що не перебувала у його користуванні, однак згодом була надана Калуською міською радою під уже самочинно реконструйований об`єкт нерухомості, ОСОБА_2 просить у судовому порядку вирішити питання визнання права за ним власності на об`єкт самочинного будівництва нежитлову будівлю загальною площею 529,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Калуської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник позивача адвокат Булавинець М.М., діючи від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що в матеріалах справи наявний Звіт про проведення технічного обстеження від 07.09.2022 року та Витяг з реєстру будівельної діяльності на підтвердження його реєстрації в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, який свідчить якому суд не надав жодної оцінки.

Апелянт зазначив, що особа, яка здійснила самочинне будівництво дійсно має звертатись до компетентного органу за вирішенням питання щодо прийняття в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва, але тільки після визнання в судовому порядку права власності на такий об`єкт, а не перед зверненням до суду, як на це помилково вказує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. При цьому ні відповідач, ні суд першої інстанції не наводять конкретних положень діючого законодавства, які б визначали іншу процедуру визнання та оформлення права власності на об`єкт самочинного будівництва ніж та, що передбачена пунктами 10 та 17 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою КМУ від 25 рудня 2015 року № 1127.

Від відповідача по справі Калуської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що судом першої інстанції встановлено, що позивач до компетентних органів щодо отримання права на виконання будівельних робіт не звертався, спірне нежитлове приміщення не прийнято в експлуатацію. А в технічному паспорті від 22.07.2022 року та у висновку експертного дослідження від 16.02.2022 року наявні розбіжності в розмірі загальної площі спірної нежитлової будівлі, що виключає можливість визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва на підставі рішення суду.

Позивач зазначає, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, має звертатися до компетентного органу щодо прийняття об`єкта в експлуатацію, але після визнання права власності на такий об`єкт в судовому порядку, а не перед зверненням до суду. Відповідач вважає такий аргумент помилковим та безпідставним, оскільки замовник самочинно збудованого об`єкту, на яке визнано право власності за рішенням суду, може здати такий об`єкт в експлуатацію. Для цього необхідно подати до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про готовність об`єкту, на яке визнано право власності за рішенням суду. Але перед зверненням до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт необхідно звернутися до компетентного органу для набуття права на виконання будівельних робіт та введення об`єкт в експлуатацію.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Булавинця М.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої послався на встановлені обставини, що позивач до компетентних органів із заявою щодо надання йому дозволу на проведення будівельних робіт не звертався, не отримував будівельний паспорт та технічні умови, а спірне нежитлове приміщення не прийнято в експлуатацію та не складений відповідний акт, не подана відповідна декларація, а в долучених до позовної заяви матеріалах, а саме в технічному паспорті від 22.07.2022 року та у висновку експертного дослідження від 16.02.2022 року наявні розбіжності в загальній площі спірної нежитлової будівлі, відповідно: 529,6 кв.м. 531,0 кв.м., що виключає можливість визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва на підставі рішення суду.

При виготовленні технічного паспорту на спірну нежитлову будівлю від 27.07.2022 року позивачем не представлено дозвільних документів на виконання зазначеного виду робіт.

Крім того, позивач, будучи власником частини спірної нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 ьплощею 123,2 кв.м, повторно просить визнати право власності на неї, яка входить в склад загальної самочинної будівлі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 28.09.2021 року ОСОБА_1 купив нежитлову будівлю, загальною площею 123,2 кв.м, що розміщена на земельній ділянці площею 0,0733 га, кадастровий номер :08:003:0020, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови по АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №277083202 від 28.09.2021 року ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею 123,2 м, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.10).

У відповідності до акту відділу державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради від 24.11.2021 року в результаті перевірки було встановлено факт початку робіт з реконструкції нежилої будівлі по АДРЕСА_1 без набуття права на виконання будівельних робіт щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (СС) (а.с.14-30) та згідно з приписом від 24.11.2011 року ОСОБА_1 зобов`язано зупинити розпочаті будівельні роботи, усунути порушення виявлені порушення у сфері містобудівної діяльності, отримати документ на право володіння земельною ділянкою та набути право на виконання будівельних робіт (а.с.35-36).

30.11.2021 року начальником Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 8 500,00 грн. за проведення будівельних робіт без набуття права на виконання будівельних робіт за адресою спірного приміщення. (а.с.37-39,40).

Згідно з рішенням суду від 28.03.2022 року та додатковим рішенням від 13.05.2022 року визнано незаконною бездіяльність Калуської міської ради щодо неприйняття в місячний строк рішення про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0733 га, кадастровий номер :08:003:0020, та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про викуп ним цієї земельної ділянки (а.с.43-45,46-47).

Згідно з рішенням Калуської міської ради від 26.05.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на викуп вказаної земельної ділянки у зв`язку із здійсненням ним самочинного будівництва (а.с.48).

Рішенням Калуської міської ради від 30.06.2022 року земельну ділянку площею 0,0733 га, кадастровий номер :08:003:0020 ОСОБА_1 надано в оренду терміном на 5 років (а.с.49-50) та 30.06.2022 року укладено з ним договір оренди вказаної земельної ділянки на строк до 30.06.2027 року. В договорі оренди зазначено, що земля надається для обслуговування нежилої будівлі, на земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля, номер запису про право власності 44199458 від 28.09.2021 (а.с.51-54).

Як вбачається з технічного паспорту від 27.07.2022 року, при виготовленні даного технічного паспорту на нежитлову будівлю загальною площею 529,6 кв.м., що знаходиться по по АДРЕСА_1 від 27.07.2022 року, позивачем не представлено дозвільних документів на виконання зазначеного виду робіт (а.с.57-60).

Згідно з витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ТІ01:2212-9975-9638-2328 обстежено нежитлову будівлю загальною площею 123,2 м, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 62-63), вбачається, що проведено реконструкцію даного нежитлового приміщення в 2022 році та заявником не представлено дозвільних документів на виконання зазначеного виду робіт.

Як вбачається з висновку експертного дослідження №07/02-2022 від 16.02.2022 року проведені будівельні роботи з реконструкції та надбудови нежитлової будівлі загальною площею 531,0 кв.м. по АДРЕСА_1 відповідають державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству (а.с.65-67).

Відповідно до ст.2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно з статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У пункті 9 вказаної постанови зазначено, що за загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об`єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 1609/6643/12 (провадження № 14-107цс19) зроблено висновок, що державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію в установленому порядку.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Встановивши, що визнання права власності на самочинне будівництво, не прийняте в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірну будівлю відповідно до вимог статті 376 ЦК України.

Крім того, виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою статті 331 ЦК України не передбачено.

Частиною 5, 8 статті 39 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видача сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване будівництво має здійснюватися за наявності даних, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2019 року у справі №308/5988/17, від 19.05.2022 року у справі №263/8509/20 та інш.

Сторони не заперечували, що питання оформлення права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право.

Також ці обставини не були спростовані судом першої інстанції в ході аналізу усіх обставин справи та доданих до неї доказів.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 не звертався до компетентних державних органів про прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованого об`єкту, вказане питання не було предметом даних органів, інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт та вводу до експлуатації у встановленому законом порядку відсутня, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову.

Твердження позивача про те, що про обґрунтованість його вимог свідчить наявність вимог в п.17 Порядку прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта (затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127) наявності рішення суду про визнання права на даний об`єкт, що є передумовою прийняття будівлі в експлуатацію, не приводять колегію суддів до іншого висновку.

Так, п. 17. даного Порядку зазначає, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві два примірники декларації до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю:

щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;

щодо об`єктів, які належать до I-III категорії складності (крім об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку;

щодо об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури за формою, наведеною у додатку 4 до цього Порядку;

щодо самочинно збудованого нерухомого майна, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Отже, вказаний Порядок регламентує подання певних відомостей замовником для реєстрації декларації, а не зобов`язує замовника звертатися до суду з позовом про захист права власності, і не нівелює вищенаведених норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Довод позивача про те, що саме міською радою його зобов`язано звернутися до суду з таким позовом для захисту своїх прав, що випливає з рішення про надання йому в оренду земельної ділянки на 5 років, не є слушним, оскільки на думку колегії суддів вказана частина рішення викладена у вигляді роз`яснення, носить інформативний характер (а.с.49).

Таким чином апеляційна скарга позивача правильності висновків суду першої інстанції не спростовує, не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містить підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення вимогам законності та обґрунтованості відповідає.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними та заслуговують на увагу.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок скаржника.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Булавинець Микола Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2023 року.

Головуюча Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.М.Луганська