ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11100/22

Провадження № 22-ц/4820/86/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/11100/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2022 року в складі судді Карпюка О.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину майна.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з квітня 1997 року по лютий 2022 року, визнати об`єктом їх спільної сумісної власності житловий будинок АДРЕСА_1 , 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_2 визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову вказував, що з квітня 1997 року проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 . Факт спільного проживання може підтвердити спільними сімейними фотографіями, показаннями свідків. За час спільного проживання ними було набуте нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_3 та 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_2 .

З цих підстав ОСОБА_1 просив задоволити його позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20 вересня 2022 року провадження в справі в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю сторін 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_2 закрито за клопотанням позивача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2022 року позов в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов.

Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку про недостатність доказів для встановлення факту їх спільного проживання. На підтвердження вказаного факту суду були надані сімейні фотографії (спільні з ОСОБА_2 протягом 1997-2022років на різних подіях, подорожах, відпочинку, важливих сімейних подіях, як то весілля сина ОСОБА_2 , хрестини - де є похресниками діти з однієї сім`ї, фото пам`ятників, встановлені на могилах їх батьків, які розташовані поруч та є однаковими). Крім того, факт їх спільного проживання та дійсно шлюбних відносин, ведення спільного бюджету, спільних витрат, спільного харчування, купівлі майна, участі у витратах на утримання будинку, наданні взаємної допомоги був підтверджений показаннями свідків. Проте, їх показання безпідставно не були взяті до уваги судом.

Суд приймаючи до уваги пояснення відповідачки про відсутність спільного проживання, безпідставно прийняв до уваги доводи щодо різної прописки. При цьому, на думку апелянта, поза увагою суд залишив той факт, що будинок, де він зареєстрований, належить ОСОБА_2 .

Також вважає, що суд критично оцінив документи про придбання ним будівельних матеріалів, суд не звернув уваги, що у вказаних документах вказана адреса будинку - АДРЕСА_1 .

Крім того, поза увагою суду залишився час придбання за спільні кошти будинку - 02.11.2004 року, після 7 років спільного проживання. Метою придбання було спільне проживання, в подальшому в будинку за спільні були здійснені переобладнання, добудування, вказані обставини були підтверджені, наданими суду доказами, встановлення цих обставин, за змістом правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 08.12.2021р. по справі № 531/295/19, є підставою для визнання майна спільною сумісною власністю.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що рішенням Жмеринського районного суду від 04 грудня 1996 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

02 листопада 2004 року ОСОБА_4 як продавець та ОСОБА_2 як покупець уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою, площею 0,0501 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

В своїй позовній заяві позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з квітня 1997 року по лютий 2022 року та визнати об`єктом їх спільної сумісної власності житловий будинок АДРЕСА_1 як придбаний за спільні кошти.

Спірними у справі є правовідносини, в тому числі, які виникли до набрання чинності ЦК України та СК України, тобто до 01 січня 2004 року, оскільки позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та відповідача з 1997 року до 2022 року.

Зазначені правовідносини регулюються як положеннями КпШС України та ЦК Української РСР в редакції 1963 року, так і положеннями СК України.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно з положеннями пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений СК України, який набрав чинності лише 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

КпШС України, який діяв до 01 січня 2004 року, не містив норм, які регулюють режим спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України.

Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Однією з умов встановлення такого факту є мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначав, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1997 року до 2022 року його та відповідачки, необхідно для поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року по справі № 521/21655/19

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Оцінюючи досліджені докази в даній справі, слід дійти висновку, що позивачем в ході судового розгляду не доведено належними і допустимими доказами обставини проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю на період, протягом якого було придбано спірне майно, а саме в листопада 2004 року, а також та обставина, що спірне майно було придбане за спільні кошти сторін в рівних частках.

Достатніх, переконливих та належних доказів позивач суду в підтвердження цих обставин суду не надав

Надані позивачем докази, зокрема спільні фоти, фото пам`ятників батькам сторін, квитанції та інші письмові документи щодо придбання будівельних матеріалів позивачем, покази свідків, об`єктивно та достовірно не вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати в інтересах сім`ї, а між ними існували відносини, притаманні подружжю на період, протягом якого було придбано спірне майно, а саме в листопаді 2004 року.

Так на наданих фото відсутні дані щодо часу фотографування, в який період вони були зроблені та під час яких конкретно подій.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила наявність цих фотографій тією обставиною, що сторони перебували між собою в романтичних стосунках, однак не проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Фотографії пам`ятників батькам сторін взагалі жодним чином не доказують факту, який встановлюється судом.

Квитанції та інші письмові документи щодо придбання будівельних матеріалів позивачем датовані 2007, 2021 роками та відповідно не можуть підтверджувати факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу в 2004 році.

Що стосується пояснень свідків, то дані свідки є сусідами ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . Один зі свідків пояснив, що знає сторони лише з 2015 року, інші двоє підтвердили, що в 2004 році позивач надавав допомогу в ремонті будинку АДРЕСА_1 , однак дані свідки достеменно не підтвердили факт спільного проживання сторін однією сім`єю.

Також не може бути підставою для задоволення позову і факт реєстрації місця проживання позивача з 2006 року в житловому будинку АДРЕСА_2 , який належить відповідачці, оскільки для вирішення спору доказуванню підлягає факт спільного проживання сторін однією сім`єю станом на листопад 2004 року.

Оскільки позивачем не доведено факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу на час набуття спірного майна, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу після 2004 року не породжує юридичних наслідків для сторін, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості позовних вимог з посиланням на спільні фото сторін, фото пам`ятників, встановлені на могилах їх батьків, показання свідків, факт реєстрації місця проживання позивача в будинку, що належить відповідачці, документи про придбання ним будівельних матеріалів для ремонту будинку по АДРЕСА_1 з вищевказаних підстав слід відхилити.

Даним доводам апелянта надано оцінку в мотивувальній частині цієї постанови щодо їх недостатності та неналежності як доказів відносно предмету доказування.

Інших доводів та доказів в спростування висновків суду апелянтом не наведено.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова