№ 336/9203/21
провадження № 2/336/166/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, знесення паркану, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

11.11.2021 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, вимоги за яким уточнила та збільшила після закриття підготовчого провадження. В позовній заяві зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М., їй належить квартира АДРЕСА_1 .

По сусідству з нею, за адресою: АДРЕСА_2 , проживає ОСОБА_2 .

Будинок АДРЕСА_3 є одноповерховою будівлею з розподіленими суміжними квартирами та прилеглими суміжними земельними ділянками. Відповідач на прилеглій до будинку земельній ділянці самочинно встановила паркан, який впритул прилягає до стіни квартири позивача та позбавляє її можливості будь-якого підходу до стін квартири та до вікон, що позбавляє можливості вжити заходів до утеплення квартири з зовнішньої сторони будинку. Також ОСОБА_2 поряд із самочинно встановленим парканом, поблизу стіни її квартири та вікна, встановила металеву арку для винограду та поставила диван, облаштувавши зону відпочинку.

Самочинне будівництво створює позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач фактично, на власний розсуд, без відповідних дозвільних документів влаштувала паркан, металеву арку та диван на прилеглій до їх будинку земельній ділянці.

На підставі викладеного та посилаючись на ст.ст.16, 376, 386, 391 ЦК України, ст.91 ЗК України, позивач просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом знесення самочинно збудованого паркану; зобов`язати ОСОБА_2 знести самовільний паркан, металеву арку та прибрати диван, які знаходяться між квартирою АДРЕСА_4 та квартирою АДРЕСА_5 , що належить позивачу; стягнути з ОСОБА_2 моральну (немайнову) шкоду, в сумі 5000 грн. та стягнути судові витрати.

В заяві про уточнення позовних вимог представник позивача просить суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні правом власності кв. АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно збудовані паркан, металеву арку та прибирання дивану, які знаходяться на прибудинковій території між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ; стягнути заподіяну позивачу моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000 грн. та судові витрати.

Ухвалою від 24.11.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26.01.2022 р.

26.01.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 15.03.2022 р.

15.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 27.04.2022 р. на підставі наказу № 5 від 01.03.2022 р.

27.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 08.06.2022 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України.

08.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 22.07.2022 р. на підставі п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України.

22.07.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 07.10.2022 р. на підставі ч.1 ст.240, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України.

07.10.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 17.11.2022 р. на підставі ч.1 ст.240, п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України.

17.11.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 10.01.2023 р. на підставі ч.1 ст.240, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача вважала позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач не визнає порушення нею прав позивача, оскільки порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_3 не визначений. Сторони та інші власники квартир будинку не є власниками земельної ділянки, а безпосередньо власник, яким є територіальної громади Запорізької міської ради, до участі у справі не притягнутий, як і інші заінтересовані особи. Без залучення до участі у справі власника земельної ділянки та інших співвласників житлового будинку не можливо у законний спосіб вирішити спір.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу положень п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, яким визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, суд не вирішує вимоги позивача в частині збільшення розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути, як такі що заявлені після закриття підготовчого провадження.

З наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. за р.№ 355 (а.с.11).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, посилається на положення п.«г» та п. «е» ст.91 Земельного кодексу України, а також ст.376 ЦК України, які регулюють обов`язки власників земельних ділянок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також наслідки таких порушень у виді знесення самочинного будівницва та просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самочинно збудованих споруд.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу визначені ст.16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 7 цієї ж норми передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

У частині другій статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з предмета та підстав позову на позивача у цій справі згідно з вимогами процесуального права покладено обов`язок доведення факту порушення її законного права неправомірними діями відповідача при здійсненні самовільного будівництва на земельній ділянці.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 646/7646/16-ц).

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи перелічені вище положення діючого законодавства, суд дійшов висновку, що саме власником (користувачем) земельних ділянок надано право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користанні власністю шляхом знесення самовільного будівництва. Такий позов може бути пред`явлений до осіб, які здійснили самочинне будівництво, після вжиття заходів по усуненню порушень без застосування крайніх заходів.

Позивачем в процесі розгляду справи не надано доказів, що вона є власником чи користувачем земельної ділянки, що саме відповідач вчинила самочинне будівництво, а також, що були вжиті всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування на дії винної особи.

Надані позивачем письмові докази не містять інформації щодо правового режиму земельних ділянок (земельної ділянки), на яких розташовані квартири сторін, що унеможливлює вирішення питання про коло осіб, які мають приймати участь у розгляді даної справи, на права та інтереси яких може вплинути рішення. Сукупність наданих ОСОБА_1 доказів до закінчення підготовчого провадження позбавляли суд можливість вирішити таке питання у порядку, визначеному ст.ст.51, 53 ЦПК України.

Отже, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинно збудованих споруд наразі є передчасними, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Як похідна від вимоги про усунення перешкод, в задоволенні якої судом відмовлено, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення моральної шкоди.

З огляду на те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати позивача за нею.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий) про усунення перешкод у користуванні власністю, знесення паркану, стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 19 січня 2023 року.

Суддя О.В.Дмитрюк