Справа № 372/4418/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/291/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого як законний представник діє ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_1 , в інтересах якого як законний представник діє ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Д`яченко Євгенія Станіславович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., Служба у справах дітей Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про визнання договорів дарування недійсними, застосування наслідків їхньої недійсності, скасування рішень державних реєстраторів та відповідних записів, а також про виділ часток із спільного майна подружжя та звернення стягнення на майно,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про виділ часток із спільного майна подружжя та звернення стягнення на майно.

В обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «ФК «Геліос» є кредитором ОСОБА_3 на загальну суму 45 398 157,83 грн., яка може бути погашена за рахунок звернення стягнення на частку спільного сумісного майна останнього, набутого у шлюбі із ОСОБА_2 . За час перебування у зареєстрованому шлюбі за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ряд об`єктів нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя в силу положень ЦК України та СК України. У зв`язку із очевидною недостатністю майна ОСОБА_3 для погашення заборгованості перед ТОВ «ФК «Геліос» на загальну суму 45 398 157,83 грн., очевидний факт ігнорування Боржником вимог виконавця, а також вчинення заходів із приховування майна та коштів, на які можна було звернути стягнення, існують підстави для виділення часток ОСОБА_3 із нерухомого майна, яке є його спільною сумісною власністю із ОСОБА_2 , та звернення стягнення на них шляхом продажу з публічних торгів за ринковою вартістю, визначеною у ході виконавчого провадження на етапі підготування нерухомого майна до продажу.

У січні 2021 року позивач направив до суду позовну заяву про визнання договорів дарування недійсними, застосування наслідків їхньої недійсності, скасування рішень державних реєстраторів та відповідних записів.

В обґрунтування позову вказав, що позивачем у грудні 2020 року подано позовну заяву про виділ часток із спільного майна та звернення стягнення на майно, позовні вимоги за якою полягали в виділенні частки кожного із об`єктів нерухомого майна та звернення стягнення на частку кожного із об`єктів нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 , в рахунок погашення його боргу перед позивачем, стягнутим за виконавчим листом. Згодом було з`ясовано, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договори дарування, за якими ОСОБА_2 подарувала сину всі об`єкти нерухомого майна. Вважає, що вищезазначені договори дарування є фіктивними правочинами та підлягають визнанню недійсними з моменту їх укладення, оскільки вони були укладені з очевидно недобросовісною метою і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника, яким він спільно володіє із ОСОБА_2 як другим із подружжя.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2022 року позов задоволено частково:

- визнано недійсним Договір дарування житлового будинку, посвідчений 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований за №4403, за яким ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) подаровано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231);

- скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 55828348 від 21.12.2020 року про право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

- визнано недійсним Договір дарування земельної ділянки, посвідчений 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований за №4404, за яким ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) подаровано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) земельну ділянку загальною площею 0,1944 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:004:0036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231);

- скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 55828583 від 21.12.2020 року про право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

- визнано недійсним Договір дарування житлового будинку, посвідчений 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований за №4405, за яким ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) подаровано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231);

- скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 55828813 від 21.12.2020 року про право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

- визнано недійсним Договір дарування земельної ділянки, посвідчений 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований за №4406, за яким ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) подаровано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) земельну ділянку загальною площею 0,1475 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :10:004:0037, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1);

- скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 55829049 від 21.12.2020 року про право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

- визнано недійсним Договір дарування земельної ділянки, посвідчений 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований за №4407, за яким ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) подаровано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) земельну ділянку загальною площею 0,149 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:004:0035, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 55829271 від 21.12.2020 року право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

- виділено частку об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18), якою ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на праві спільної сумісної власності спільно володіє з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

- звернуто стягнення на частку об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18), яка належить ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9; ідентифікаційний код: 42322556), стягнутої на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13.11.2013 року по справі №2-2725/2011, шляхом продажу частки об`єкта нерухомого майна з публічних торгів за ринковою вартістю, що буде визначена у ході виконавчого провадження на етапі підготування майна до продажу;

- виділено частку об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,149 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :10:004:0035; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), якою ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на праві спільної сумісної власності спільно володіє з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

- звернуто стягнення на частку об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,149 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :10:004:0035; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка належить ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9; ідентифікаційний код: 42322556), стягнутої на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13.11.2013 року по справі №2-2725/2011, шляхом продажу частки об`єкта нерухомого майна з публічних торгів за ринковою вартістю, що буде визначена у ході виконавчого провадження на етапі підготування майна до продажу;

- виділено частку об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,1944 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :10:004:0036; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231), якою ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на праві спільної сумісної власності спільно володіє з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

- звернуто стягнення на частку об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,1944 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :10:004:0036; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231), яка належить ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9; ідентифікаційний код: 42322556), стягнутої на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13.11.2013 року по справі №2-2725/2011, шляхом продажу частки об`єкта нерухомого майна з публічних торгів за ринковою вартістю, що буде визначена у ході виконавчого провадження на етапі підготування майна до продажу;

- виділено частку об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,1475 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :10:004:0037; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1), якою ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на праві спільної сумісної власності спільно володіє з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

- звернуто стягнення на частку об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,1475 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :10:004:0037; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1), яка належить ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9; ідентифікаційний код: 42322556), стягнутої на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13.11.2013 року по справі №2-2725/2011, шляхом продажу частки об`єкта нерухомого майна з публічних торгів за ринковою вартістю, що буде визначена у ході виконавчого провадження на етапі підготування майна до продажу;

- виділено частку об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 50,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :10:004:0037, яким ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на праві спільної сумісної власності спільно володіє з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

- звернуто стягнення на частку об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 50,7 кв.м, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :10:004:0037, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231), який належить ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9; ідентифікаційний код: 42322556), стягнутої на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13.11.2013 року по справі №2-2725/2011, шляхом продажу частки об`єкта нерухомого майна з публічних торгів за ринковою вартістю, що буде визначена у ході виконавчого провадження на етапі підготування майна до продажу;

- виділено частку об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 370,1 кв.м, житловою площею 88,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231), яким ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на праві спільної сумісної власності спільно володіє з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

- звернуто стягнення на частку об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 370,1 кв.м, житловою площею 88,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231), який належить ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9; ідентифікаційний код: 42322556), стягнутої на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13.11.2013 року по справі №2-2725/2011, шляхом продажу частки об`єкта нерухомого майна з публічних торгів за ринковою вартістю, що буде визначена у ході виконавчого провадження на етапі підготування майна до продажу;

- вирішено питання судового збору;

- в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 04.10.2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого як законний представник діє ОСОБА_2 , направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

16.11.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» направило відзив на апеляційну скаргу, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставним, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

18.01.2023 року до Київського апеляційного суду від ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» надійшли додаткові пояснення.

18.01.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від Козинської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника.

В судове засідання 19.01.2023 року треті особи не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2013 року у справі №2-2725/2011 задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_3 і ВАТ «АГРОМАШ» про стягнення заборгованості за кредитним договором №08/29/06/КЛТ від 18.08.2006 року та договором поруки №08/29/П03/06-ПЛТ від 18.08.2006 року, стягнуто з Боржника та ВАТ «Агромаш» як солідарних боржників на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 45 411 984, 35 грн.

На виконання зазначеного рішення Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-2725/2011 від 13.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 45 411 984,35 грн.

На примусове виконання вказаного виконавчого листа 30.12.2020 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №41386995.

У зв`язку з відступленням прав вимоги за кредитним договором та договором поруки від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2016 року по справі №2-2725/2011 замінено особу стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта банк».

В подальшому, у зв`язку з відступленням прав вимоги за кредитним договором та договором поруки від ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ТОВ «ГЕЛІОС», ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року у справі №2-2725/2011 замінено особу стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Дельта банк» на ТОВ «ФК «Геліос».

Постановою старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Сіренко С.В. від 28.09.2020 року у виконавчому провадженні №41386995 виконавчий лист повернуто позивачу за його заявою із відміткою про залишок заборгованості за виконавчим документом у розмірі 45 398 157,83 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року у справі №2-2725/2011 задоволено заяву позивача та замінено особу стягувача у виконавчому листі №2-2725/2011 від 13.11.2013 року, виданому Дніпровським районним судом м. Києва з ПАТ «Дельта банк» на його процесуального правонаступника - ТОВ «ФК «Геліос» як стягувача у виконавчому листі.

Постановою Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгенія Станіславовича від 11.11.2020 року відкрито виконавче провадження за №63571975 з примусового виконання Виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Геліос» залишку заборгованості в сумі 45 398 157,83 грн.

20.12.2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у шлюбі народився син - ОСОБА_1 , що також підтверджується й застереженнями в договорах дарування, дійсність яких оспорюється позивачем у даній позовній заяві.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що в період перебування у шлюбі із ОСОБА_3 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ряд об`єктів нерухомого майна, у тому числі:

- квартира загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18);

- земельна ділянка загальною площею 0,149 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:004:0035, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- земельна ділянка загальною площею 0,1944 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:004:0036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231);

- земельна ділянка загальною площею 0,1475 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :10:004:0037, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1);

- житловий будинок загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 50,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231), який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :10:004:0037;

- житловий будинок загальною площею 370,1 кв.м, житловою площею 88,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231).

Власність на всі вищезазначені об`єкти нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу.

Основна теза, яку поклало ТОВ «ФК «Геліос» в основу своїх позовних вимог полягала в тому, що з його точки зору ОСОБА_2 з метою уникнення можливості звернення стягнення на частку її чоловіка у спільному майні в рахунок погашення зобов`язання останнього скористалася тим, що таке спільне майно було зареєстровано на неї як титульного власника, й відчужила таке спільне майно на користь сина відповідачів, чим вчинила фраудаторні правочини.

З огляду на вищевказане, основоположним питанням, яке має вирішити суд при розгляді даної справи, є визначення правового режиму спірного майна.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 наголошували на тому, що згідно представлених до справи доказів вищенаведене спірне майно є її особистою приватною власністю.

З матеріалів справи вбачається, що до 23.10.2013 ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який було розірвано рішенням суду. Таким чином все майно та майнові права, набуті ОСОБА_6 до 23.10.2013 має правовий режим особистої приватної власності.

19.07.2013 року ОСОБА_2 (на той момент ОСОБА_2 ) уклала договір купівлі-продажу цінних паперів № 192-БВ/13-203/792 з ТОВ «КУА «ЮДП ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ» стосовно будівництва Житлового комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_6 на загальну суму 3 965 508,75 грн без ПДВ, що було еквівалентом 496 125,00 доларів США.

Також 19.07.2013 року ОСОБА_2 уклала договір з ТОВ «Сервіс-Технобуд» про участь у будівництві об`єкту нерухомості № 211-1-3/13, відповідно до якого їй повинні були передати квартиру АДРЕСА_7 . Оплата за даний об`єкт нерухомості провадилась цінними паперами, придбаними згідно договору договір купівлі-продажу цінних паперів № 192-БВ/13-203/792 від 19.07.2013 р. Об`єкт будівництва згідно договору планувався до введення в експлуатацію в II кварталі 2015 року.

В подальшому, згідно додаткової угоди № 1 від 08.08.2013 до договору купівлі- продажу цінних паперів № 192-БВ/13-203/792 від 19.07.2013 було внесено зміни та сума договору збільшилась на 932 053,50 грн. Таким чином, загальна сума проінвестованих ОСОБА_2 коштів згідно вищевказаних договорів склала 4 660 267,50 грн.

В подальшому згідно додаткового договору №1 від 14.02.2014 до договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості № 211-1-3/13 від 19.07.2013 та до додаткового договору № 3/192-БВ/13-203/792 від 14.02.2014 у зв`язку з заміною прізвища в тексті договорів слово « ОСОБА_2 » замінено на «ОСОБА_2».

У зв`язку із затримкою будівництва будинку АДРЕСА_6 на протязі 2016-2017 років укладались договори, які продовжували термін дії попередніх договорів. Згодом було замінено сам об`єкт інвестування - змінено квартиру в ЖК «ІНФОРМАЦІЯ_2» у м. Києві, який ще будувався. Оплатою за нову квартиру були ті ж самі кошти, що були внесені ще у 2013 році. Будинок фактично було побудовано та здано в експлуатацію в 2018 році. Під час будівництва змінювались номера квартир в будинку та після фактичного проведення виміру працівниками БТІ змінились метражі квартир.

Згідно акту приймання-передачі квартири від 06.092018 ОСОБА_2 отримала квартиру АДРЕСА_8 вартістю 4 660 306,00 грн. Ця сума майже повністю співпадає із розміром коштів, сплачених при укладанні договорів з ТОВ «КУА «ЮДП ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ» та ТОВ «Сервіс-Технобуд».

Незважаючи на те, що фактично вищевказана квартира була отримана ОСОБА_2 в 2018 році, її вартість була оплачена нею за особисті кошти, більш того - в період, коли ОСОБА_3 перебував в іншому зареєстрованому шлюбі. За таких умов квартира АДРЕСА_8 була особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В ході розгляду справи позивач неодноразово зазначав про те, що незважаючи на укладення договорів про участь в будівництві вказаної вище квартири було укладено дло шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , фактично частина коштів за вказану квартиру була сплачена вже в період такого шлюбу. В той же час позивач належних та допустимих доказів на підтвердження такої своєї тези до суду не надав, відтак вона залишилася недоведеною та не може бути прийнята судом.

18.06.2019 вищевказану квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 1149, продала ОСОБА_9 за 4 531 200 грн. За таких умов отримані від продажу кошти також є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Вже через 3 дні від продажу належної їй квартири, ОСОБА_2 згідно відповідних договорів купівлі-продажу від 21.06.2019 р. було придбано більшу частину від оспорюваного у даній справі майна, а саме житлові будинки та земельні ділянки під ними. За таких умов вказане майно, незважаючи на факт придбання його під час шлюбу, однак за особисті кошти, також було набуте ОСОБА_2 в особисту приватну власність.

Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до посилань позивача на те, що зазначені будинки та земельні ділянки були придбані саме в спільну сумісну власність, про що свідчить те, що ОСОБА_3 надавав згоду на його придбання дружиною. Надання згоди одним із подружжя іншому на придбання нерухомого майна під час офіційного шлюбу є звичайною діловою практикою, оскільки такі вимоги висуваються при нотаріальному посвідченні такого роду договорів. В той же час висновок про режим особистої приватної власності ОСОБА_2 на вказане майно випливає з аналізу правового режиму коштів, за рахунок якого таке майно було придбане, про що зазначено вище.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку проте, що в ході розгляду справи здобули своє підтвердження і не були належним чином спростовані твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що більша частина оспорюваного в даній справі нерухомого майна, а саме житлові будинки та земельні ділянки під ними, були придбані ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів. Майно, набуте за рахунок таких особистих коштів, також було особистою приватною власністю ОСОБА_2 , на яке не розповсюджується правовий режим спільного майна подружжя. В свою чергу це виключає наявність підстав для задоволення позовних вимог як щодо визнання недійсним правочинів щодо відчуження такого майна та скасування рішення про державну реєстрацію на нього за його набувачем, так і щодо виділення в такому майні належної ОСОБА_3 частки та звернення стягнення на неї.

Прийшовши до висновку про необґрунтованість частини позовних вимог з наведених вище підстав, колегія суддів апеляційного суду вважає, що решта позовних вимог також не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

За змістом ст. 73 СК України, за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до вимог ст. 371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому ст. 366 ЦК України.

Статтею 366 ЦК України встановлено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Системний аналіз вищевказаних норм права вказує на те, що найпершою умовою, яка надає кредитору співвласника право звернення стягнення на частку в майні, що є у спільній сумісній власності, є недостатність у боржника іншого майна, на яке може бути звернуте стягнення.

Відповідно до вимог ст. 10 Закон України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень серед іншого є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Як вбачається з матеріалів даної справи, у межах проведення виконавчих дій по стягненню заборгованості з ОСОБА_3 приватним виконавцем Д`яченком Є.С. накладено арешт на ряд майна останнього. Серед іншого арешт було накладено на належні боржнику частки в статутних капіталах ряду господарських товариств. При цьому матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вчинення виконавцем передбачених законом дій зі звернення стягнення на частки боржника у статутних капіталах товариств та визначення їх ринкової вартості, як це передбачено ч. 8 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», із розміру якої можна було б обґрунтовано стверджувати про недостатність такого майна боржника для задоволення усіх вимог кредитора. З цього приводу заяви позивача залишилися виключно декларативними та не можуть бути прийняті судом.

Згідно з ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

З наведених норм вбачається, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника можливе лише за дотриманням прямо встановленої законом процедури та черговості. Звернення стягнення на нерухомість боржника (незалежно від того, чи володіє він нею особисто або в порядку спільної власності з іншими особами) здійснюється виключно в останню чергу, тобто лише після та за умови доведення факту недостатності у боржника грошових коштів та рухомого майна для погашення його заборгованості. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2021 року у справі №199/4891/19-ц.

Суть позовних вимог у даній справі є надання права кредитору на звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості боржника. Звернення ж стягнення на нерухоме майно (частки в ньому) без доведення неможливості задоволення вимог кредитора за рахунок належного боржнику рухомого майна в будь-якому разі було б порушенням передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» черговості звернення стягнення на майно боржника.

В даній справі позивачем так і не було належним чином доведено факт виникнення у нього права на звернення стягнення на нерухомість (частку в ній) боржника зважаючи на встановлену законом процедуру, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

В своїй апеляційній скарзі апелянт окремо звертає увагу також і на неврахування судом першої інстанції при вирішенні справи ряду правових позицій Верховного Суду. Зокрема апелянт зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду № 367/6231/16-ц від 15.01.2020 року зазначено, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 (аналогічна норма - ч. 6 ст. 52 Закону України в чинній редакції) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувану в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється виключно у порядку, встановленому ст. 366 ЦК України, про що йшлося у постанові Великої Палати Верховного Суду № 756/3456/19 від 16.01.2020 року.

Разом із тим для реалізації кредитором такої вимоги підлягають з`ясуванню усі обставини, передбачені конструкцією ст. 366 ЦК України, зокрема: недостатність у боржника іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, можливість чи неможливість виділу в натурі частки із спільного майна в натурі без повної втрати і зміни її цільового призначення, тощо.

При цьому, вищевказана норма права має послідовну конструкцію, а тому, виходячи з її положень, кредитор може вимагати продажу частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника щодо належної йому частки у майні лише після того, коли останній відмовився виконати вимоги про продаж своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від її придбання.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 554/14897/15-ц (провадження № 61-31224св18), від 30 березня 2020 року у справі № 636/4075/17 (провадження № 61-19068св19), від 06.11.2019 року у справі №705/113/15-ц та від 04.07.2018 року у справі №361/7561/15.

Таким чином, частини перша та друга статті 366 ЦК України свідчать про те, що право кредитора вимагати продажу частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника є одним із кінцевих етапів звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, та має місце тільки у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу та подальшої відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду №242/1703/15 від 29.09.2021 та постанові Верховного Суду №201/1003/18 від 27.08.2020 року.

Натомість, судом першої інстанції всі вищезазначені висновки та правові позиції Верховного Суду були відхилені.

Колегія суддів загалом погоджується із вищевикладеною позицією апелянта як щодо неврахування судом першої інстанції вищевказаних висновків Верховного Суду, так і щодо ненаведення в оскаржуваному рішенні належного обґрунтування для відхилення таких правових позицій. В той же час колегія вважає, що вищевказані позиції можуть лише додатково обґрунтовувати відсутність підстав для задоволення позову, в той час як основними підставами для такого висновку є саме обставини, зазначені апеляційним судом вище.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про помилковість позиції суду першої інстанції, який частково задовольнив позовні вимоги, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, позивач має відшкодувати відповідачу сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 35 485, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 7-9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 35 485 (тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько