Справа № 344/1732/23
Провадження № 2-о/344/116/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Польської М.В.

секретаря Мациборки С.Я.

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеженням, а саме: заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , 2008 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 2008 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 2008 року народження або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 2008 року народження, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та у будь-який спосіб спілкуватись з ними,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеженням, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , 2008 року народження, за адресою: АДРЕСА_1

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 2008 року народження, за адресою: АДРЕСА_1

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 2008 року народження або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб,

- заборонити ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 2008 року народження, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та у будь-який спосіб спілкуватись з ними.

В обґрунтування заяви зазначається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано 13.06.2006р. Від шлюбу у колишнього подружжя 3-є дітей (неповнолітня ще дочка ОСОБА_6 ) і стосовно них батька ОСОБА_3 рішенням суду від 16.08.2012р. позбавлено батьківських прав. Окрім того, ОСОБА_3 під час спільного проживання в квартирі вчиняє фізичне та психологічне насильство, як наслідок неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності (у 2012р. винесено захисний припис, притягувався 8 раз до адмінвідповідальності протягом 2011-2012 років, винесено вирок суду від 14.02.2014р. за ч.1 ст.125 КК України нанесення легких тілесних ушкоджень заявниці, вироком від 09.12.2014р. встановлено нанесення легких тілесних ушкоджень заявниці, вироком від 26.07.2019р. також встановлено нанесення легких тілесних ушкоджень заявниці, постановою суду від 13.09.2021р. визнано його винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП). А 24.06.2022р. знову було вчинено домашнє насильство стосовно заявниці (є довідка медичного закладу), про що подано заяву до РУП ГУНП та винесено терміново заборонний припис на 10 діб, який він не виконує. Постійно ОСОБА_3 провокує конфлікт на побутовому рівні стосовно заявниці та дочки, яка є свідком всього, періодично напивається і не контролює себе, погрожує розправою.

Представник заявника та заявник в судовому засіданні підтримали подану заяву у повному обсязі, просили задовольнити вимоги заяви.

Заінтересована особа та його представник в судовому засіданні заперечили доводи та вимоги заяви та пояснили, що заявниця постійно викликає поліцію, створює протягом останніх 10 років конфлікт з колишнім чоловіком саме з метою заволодіння одноособово нею житла - квартири, де всі й проживають, яка належить батькові заінтересованої особи як основному квартиронаймачу за ордером, і батьків вона своїми діями вже давно вижила з їх квартири (коли батько перебував в лікарні, вона викинула всі речі батька з його квартири), про що стверджують цивільні справи подані за її вимогами в суд (є розглянуті з відмовою їй, є ще на розгляді), при цьому, що батько ОСОБА_3 має психічні захворювання й залишився без житла наданого йому органами влади (ще не приватизована квартира). Всі дані на які покликається заявниця датовані справами давнішими, а про наявність терміново заборонного припису від 24.06.2022р. (дійсно відбулась нова сварка) дізнався тільки за матеріалами даної справи, оригінал такого чомусь перебуває в заявниці і не був вручений ОСОБА_3 . Конфлікти з обох сторін колишнього подружжя виникають, але він не завжди викликає на неї поліцію, при цьому заявниця робить все можливе щоб не допускати й спілкування батька з дітьми, останню ж яка народжена після розірвання шлюбу, прийняв за свою.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб у червні 1993 року, який розірвано 13.06.2006р. та зареєстровано даний факт 04.07.2006р.(а.с.7,29). Від шлюбу у колишнього подружжя є троє дітей (доньок), двоє повнолітніх та одна неповнолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (народжена після розірвання шлюбу).

Як стверджувала сторона заявниці, її колишній чоловік неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (у 2012р. винесено захисний припис, притягувався 8 раз до адмінвідповідальності протягом 2011-2012 років, винесено вирок суду від 14.02.2014р. за ч.1 ст.125 КК України нанесення легких тілесних ушкоджень заявниці (призначено покарання 200 годин громадських робіт), вироком від 02.12.2014р. встановлено нанесення легких тілесних ушкоджень заявниці (призначено покарання 190 годин громадських робіт), вироком від 26.07.2019р. також встановлено нанесення легких тілесних ушкоджень заявниці (призначено покарання 200 годин громадських робіт) - а.с.9-18,25-26), однак представник заінтересованої сторони вірно звернув увагу суду на те, що такі докази не є належними до події на яку посилається заявниця 24.06.2022р., оскільки конфлікти з нанесенням легких тілесних ушкоджень відбувались давно у 2012-2017 роках, (суд також звертає увагу, що вирок 2019 року стосувався події 09.12.2017року, тобто остання 5 років тому), ОСОБА_3 поніс покарання за вчинки і посилання на такі заявницею є невірними. Також, зі змісту даних доказів по кримінальних справах вбачається, що дійсно конфлікти між колишнім подружжям виникають на побутовому рівні в т.ч. через житло. Причина таких конфліктів вбачається і з цивільних справ, про які буде зазначено нижче.

Щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, то постановою Івано-Франківського міського суду від 13.09.2021р. визнано його винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, накладено адмінстягнення в розмірі 170грн. штрафу (а.с.19-21). Аналогічно такий доказ не є належним, так як подія 05.08.2021р. оцінена судом та винна особа понесла покарання щодо цього. Як пояснив заінтересована сторона колишня дружина щораз ініціює конфлікт для фіксування, щоб припинити його право проживання в квартирі батька.

Щодо доводів про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно трьох неповнолітніх (на той час) дітей, то рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.08.2012р. дійсно його було позбавлено батьківських прав (а.с.27-28). В даному рішенні також є покази свідків та сторін, що конфлікти виникали в т.ч. з вини обох з подружжя. Сторона заявника звернула увагу на те, що ОСОБА_3 не оспорював батьківство дочки ОСОБА_6 , натомість заінтересована сторона зазначила, що він її дозволив записати його батьком та не мав наміру будь де зазначати, що дочка народилась після припинення шлюбу, та не хотів щоб дитина відчувала різницю з дочками, які живуть всі в одній квартирі.

Як слідує з матеріалів справи, у 1979 році ОСОБА_7 (батьку ОСОБА_3 ) було видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_2 (а.с.38), яка складається з 4 кімнат, склад сім`ї 5 чоловік (він, дружина ОСОБА_8 та 3 сини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ).

30.10.2007р. за рішенням Івано-Франківського міського суду у справі №2-824/2007 було задоволено частково позов ОСОБА_7 (батька заінтересованої особи) до сина ОСОБА_3 , колишньої дружини ОСОБА_1 та 2-х дочок про усунення перешкод в користуванні житлом, встановлення порядку користування квартирою та зміну договору найму. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_7 (квартиронаймачу за ордером, батьку ОСОБА_3 ), ОСОБА_12 (його дружині, матері ОСОБА_3 ), ОСОБА_13 (сину позивача ОСОБА_10 , брату ОСОБА_3 ) ОСОБА_14 (дочці позивача, сестрі ОСОБА_3 ) та ОСОБА_15 (онук позивача) в користуванні квартирою АДРЕСА_2 (а.с.57-59). Досліджуючи даний доказ, заінтересована сторона зазначила, що хоча виконавче провадження по виконанню даного рішення за разовою перевіркою й було закрите, однак ОСОБА_1 створювала обставини неможливості проживання батьків та брата з сестрою (в якої вже була дитина, вона була вагітною на час ухвалення даного рішення, тому й змушена виїхати з квартири для збереження спокою, народилась дитина в неї у 2008 році). На даний час тато лежачий і живуть з мамою окремо, як і інші члени родини.

Відповідно до довідки КП «ЄРЦ» від 19.11.2012р. (а.с.60) в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: основний квартиронаймач ОСОБА_7 (батько ОСОБА_3 ), його син ОСОБА_3 (сама заінтересована особа), ОСОБА_1 (невістка основного квартиронаймача, заявниця у справі), ОСОБА_16 2002р.н. (онука основного квартиронаймача, дочка сторін), ОСОБА_5 2008 р.н. (онука основного квартиронаймача, дочка сторін), ОСОБА_17 1994 р.н. (онука основного квартиронаймача, дочка сторін), ОСОБА_13 (син основного квартиронаймача, брат ОСОБА_3 ), ОСОБА_18 (дочка основного квартиронаймача, сестра ОСОБА_3 ) та її діти 2004р.н., 2008р.н. (онуки основного квартиронаймача). На час розгляду заяви, в даній квартирі знялась з реєстрації сестра ОСОБА_18 з двома дітьми, а також брат ОСОБА_10 . По факту проживає тільки колишнє подружжя (сторони даної справи) з дітьми.

Конфлікти часто виникали в колишнього подружжя, але такі дійсно нерозривно пов`язані саме з питанням цивільного спору по житлу, належним на праві користування батькові заінтересованої особи, а також з неможливістю приватизації ОСОБА_7 цього житла, в зв`язку з відмовою з 2003 року від цього невістки ОСОБА_1 (заявниці) (а.с.61).

Так, ще у 2012 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення з квартири без надання іншого житла (справа №0907/19268/2012), в результаті розгляду даної справи, під час якої було подано зустрічний позов теж про виселення, в задоволенні обох позовів було відмовлено (а.с.44-48). При цьому, судом встановлено, що сімейні сутички виникають у обох сторін на побутовому рівні, провокуються обома сторонами. Суд також звертає увагу на встановлені у тій цивільній справі судом даних про те, що ОСОБА_3 має певне захворювання і він перебуває на обліку з 1991 року (діагноз змішаний розлад особистості з афективними проявами та агресією), про що знає ОСОБА_1 (незважаючи на таке вона є також ініціатором конфлікту).

Захворювання пов`язане з психіатричної хворобою підтвердив ОСОБА_3 і під час розгляду даної справи, та зазначив про наявність і інших хвороб (а.с.62).

Також, з 2012 року у провадженні Івано-Франківського міського суду (головуючий суддя Антоняк Т.М.) по даний час перебуває цивільна справа №0907/19264/2012 за позовом ОСОБА_1 до п`ятьох осіб ( ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , її двоє дітей, ОСОБА_13 ) про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, справа повернута з касаційного суду у 2017 року.

У березні 2022р. ОСОБА_3 звертався до правоохоронних органів також щодо конфлікту зініційованого колишньою дружиною (а.с.55)

Щодо доводів заяви щодо вчинення фізичного та психологічного домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 стосовно заявниці по місцю фактичного проживання сторін - 27.06.2022р., на підставі якого саме й просить заявник видати обмежувальний припис, то судом встановлено наступне.

Так, 27.06.2022р. було складено інспектором РУП ГУНП терміновий заборонний припис (а.с.22) про те, що близько 18.55год у АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вчинив фізичне та психологічне насильство стосовно колишньої дружини ОСОБА_1 , припис стосовно кривдника винесений на 10 діб з 19.00год 27.06.2022р. по 19.00год 07.07.2022р., щодо отримання такого припису кривдником, всі графи зазначають «відмовився».

ОСОБА_3 та його адвокат зазначили, що про винесення такого термінового заборонного припису їм взагалі не відомо було до часу розгляду даної справи судом за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, незрозуміло яким чином заявниця володіє оригіналом та не повідомила колишньому чоловіку про його складання. Разом з тим, виконання припису було на 10 днів, чи він виконувався чи ні, і з яких причин, заявниця не обумовлює, доказів жодних не надає. Конфлікт не заперечив, але вказав, що кожен з колишнього подружжя отримав тілесні ушкодження. При цьому, звертає адвокат увагу суду на те, що о 18.40год ОСОБА_3 було завдано в квартирі невідомою особою тілесні ушкодження, після чого він машиною ШМД був доставлений на приймальне відділення КНП ОКЛІФОР, а тому складання термінового заборонного припису було у його відсутності. Оскільки сторони пояснення дають щодо цього припису прямо протилежні, суду за наявних матеріалів не вдалось встановити обставини його складання інспектором РУП ГУНП, в присутності кривдника чи без, адвокати сторін не клопотали про допит посадової особи свідком. Однак, таке не перешкоджає суду прийти до висновку, що термін такого термінового заборонного припису закінчився 07.07.2022р., а звернення заявниці до суду подано 01.02.2023р.

Згідно довідки медичного закладу від 27.06.22р. ОСОБА_1 зверталась за мед.допомогою 27.06.2022р. (а.с.23), отже дійсно ОСОБА_3 вчинив щодо неї насильство. Однак, систематичність судом за матеріалами справи такого не встановлено, доказів невиконання термінового заборонного припису заявниця не подала, як і не подала обґрунтування повторного насильства в період з 07.07.2022р. на день звернення до суду з заявою.

Щодо цієї події 27.06.2022р., ОСОБА_1 також подала заяву 01.07.2022р. до правоохоронних органів та зареєстроване кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України (а.с.24), в якому й буде встановлено вину ОСОБА_3 , та як наслідок він може у разі підтвердження понести кримінальну відповідальність за вчинене. Також заявник викликала 01.07.2022р. спеціалістів для обстеження житлово-побутових умов її сім`ї (а.с.71), але як вказується в цьому акті, чоловік покинув помешкання й відмовився від спілкування.

Водночас, заінтересованою особою ОСОБА_3 надано суду копію висновку експерта №381, який виданий в серпні 2022р. та виконаний на підставі постанови дізнавача в рамках кримінального провадження, розпочатого за його зверненням до правоохоронних органів після події 27.06.2022р., згідно якого у підекспертного ОСОБА_3 виявлені легкі тілесні ушкодження, які нанесені йому невідомою особою по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 близько 18.40год 27.06.2022р. (а.с.52), у даному КП призначено ще одну експертизу (а.с.63). Щодо того хто наносив йому такі тілесні ушкодження і за яких обставин, ОСОБА_3 пояснив, що та особа була закликана ОСОБА_1 попередньо.

Отже, доводи сторони заявника про те, що постійно ОСОБА_3 провокує конфлікт на побутовому рівні стосовно заявниці та дочки, яка є свідком всього (щодо дочки ОСОБА_6 доказів заявниця до справи не надавала), періодично напивається і не контролює себе, погрожує розправою, є підтвердженими частково, а саме по події 27.06.2022р. по місцю їх проживання, але не надано доказів повторення такого до часу звернення в суд.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що підстав для видачі обмежувального припису щодо чотирьох видів не встановлено, оскільки: 1) заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 2008 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , порушує право проживання заінтересованої особи. Судом не встановлено наявність іншого житла, а ОСОБА_3 заперечив наявність такого; 2) заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, ця доцільність такої вимоги не підтверджена і самою заявницею яка сказала, що вони й не спілкувались ніколи по телефону, в неї відсутні контакти (номеру телефону його чи інших осіб через яких він би міг спілкуватися); 3) заборонити ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та у будь-який спосіб спілкуватись з ними, то ймовірність перебування заявника з дочкою ОСОБА_6 в іншому місці заперечила й сама заявниця, пояснивши що ця вимога стосується того, що ОСОБА_3 можу появитися по місця її роботи. Одночасно, ОСОБА_3 на з`ясування таких доводів заявника щодо можливого спілкування з іншими особами по місцю роботи ОСОБА_1 вказав, що останні дані про які вона його повідомила з судової справи йому відомі станом на 2014 рік, а заявниця не змогла суду вказати випадок появи його за попереднім місцем роботи до 2014 року, як і підтвердила, що останньому невідомо де вона працює зараз (місце праці не вказано нею і в судовому засіданні, для унеможливлення такого дізнання про це зі сторони ОСОБА_3 .. Звідси така вимога заяви є припущенням заявника та не обгрунтована щодо застосування її в обмежувальному приписі. Інших підстав такої вимоги сторона заявника не зазначила.

Отже, заявник не довела перед судом підстав для видачі обмежувального припису і необхідність захисту її прав судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису за вимогами визначеними заявником щодо події 27.06.2022р., ризик продовження такого насильства після події, на час звернення до суду чи в майбутньому (а це є побутові конфлікти пов`язані з небажанням проживання в квартирі спільно колишнього подружжя) не доведено.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.02.2023 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА