Справа № 451/789/22
Провадження № 2/451/43/23
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

17 лютого 2023 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Куцик-Трускавецької О.Б.,

секретар судового засідання Мурин Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Стислий виклад позиції позивачки

ОСОБА_1 (позивач) подала на розгляд суду позов до ОСОБА_2 (відповідача) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, зокрема, що вона є власницею житлового будинку в АДРЕСА_1 . Відповідач її брат, вибув на постійне місце проживання за кордон та не повертається. Протягом останніх п`яти років, відповідач по місцю реєстрації не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має, будинком не цікавиться. Відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном позивачки.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Скеровані на його адресу рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвала суду про відкриття провадження у справі та позовна заява, повістки про виклик до суду) повернулися на адресу суду з відміткою поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.40-41, 44-45, 46-47, 52-53).

Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі № 451/789/22 відповідача ОСОБА_2 (а.с.61).

Заяви, клопотання учасників справи

Позивачем заявлено клопотання про виклик у судове засідання свідків (а.с. 6).

Позивачем подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує (а.с.62).

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 18.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.2-3).

Ухвалою судового засідання від 18.11.2022 відкладено розгляд справи (а.с.30).

Ухвалою судового засідання від 08.12.2022 розгляд справи відкладено на 26.12.2022, позивачу забезпечити явку у судове засідання свідків (а.с.35).

Судове засідання 26.12.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці тривалістю один календарний день у зв`язку з сімейними обставинами 26.12.2022 (а.с.38).

Ухвалою судді від 27.12.2022 справу призначено до розгляду на 12.01.2023 (а.с.39).

Судове засідання 12.01.2023 не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (згідно листків непрацездатності у період з 03.01.2023 по 13.01.2023 суддя перебувала на лікарняному) (а.с.48).

Ухвалою судді від 16.01.2023 справу призначено до розгляду на 07.02.2023 (а.с.49).

Протокольною ухвалою від 07.02.2023 розгляд справи відкладено на 17.02.2023 (а.с.57-59).

Ухвалою судового засідання від 17.02.2023 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.63).

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10043383 від 09.03.2006 та договору дарування житлового будинку, будинковолодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.10-11).

Довідкою № 1404 від 06.07.2022, виданою комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» та згідно записів у будинковій книзі підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , однак за вищевказаною адресою не проживає більш ніж 5 років (а.с.12-19).

Актом Обстеження Проживання/не проживання осіб № 57 від 26.07.2022 встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не проживає за місцем реєстрації (а.с.20).

Листом Державної прикордонної служби, який надійшов на адресу суду 28.10.2022 встановлено, що ОСОБА_3 04.06.2022 перетнув пункт пропуску Краківець в напрямку виїзд НОМЕР_1 (а.с.27).

У судовому засіданні 07.02.2023 свідок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надала суду показання за змістом яких вона виросла разом з позивачем, оскільки проживає по сусідству. Мати позивача живе сама у великому будинку, а ОСОБА_2 (відповідач) тривалий час вже там не проживає. Не може пригадати коли останній раз бачила ОСОБА_5 , але вже дуже багато років.

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача перешкод у користуванні належним їй на праві приватної власності будинком через зареєстроване місце проживання у ньому відповідача, який там фактично не проживає.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон №1382-IV).

Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормою частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з приписами частин 1, 2 та 5 статті 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив.

При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач зареєстрований у будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який на праві власності належить позивачу.

Суд зауважує, що відповідач зареєстрований у зазначеному будинку з 22.01.2010, тобто після того як позивач набула право приватної власності на нього. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідач у зазначеному будинку фактично не проживає, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Суд зазначає, що відповідач тривалий час не поживає у зазначеному будинку і відсутні будь-які фактичні дані на підтвердження наявності у нього інтересу до житла, у якому він має зареєстроване місце проживання, відтак право відповідача на користування житлом, власником якого є позивач, підлягає припиненню на вимогу позивача на підставі частини 2 статті 406 ЦК України.

Такий висновок суду повністю відповідає правовим висновкам Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17-ц та від 14 серпня 2019 року у справі 702/101/18 і узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити.

Розподіл між сторонами судових витрат

З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі статей 321, 391, 401, 403, 406 Цивільного кодексу України, статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Радехівський районний суд Львівської області,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати у справі покласти на відповідача.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддяО. Куцик-Трускавецька