Справа № 523/3942/21
Провадження №2/523/1375/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

з участю позивача за первісним позовом, який одночасно є відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом, який є одночасно представником позивача зустрічним позовом - ОСОБА_3 , представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - Познякова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/3942/21 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2015 року було розірвано. Від даного шлюбу народилося троє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матір`ю ОСОБА_4 . У подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позивач вказує на те, що з моменту припинення подружній відносин, між сторонами склалися дуже напружені стосунки. ОСОБА_1 є зареєстрованим по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак, у зв`язку із неможливістю спільного проживання із відповідачем змушений був переїхати до своїх батьків, які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де позивач поживає по сьогоднішній день.

За час спільного проживання із дітьми відповідачка ОСОБА_4 не змогла знайти спільної мови із найстаршим сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого дитина переїхала проживати до позивача та його батьків, де і проживає наразі з батьком. ОСОБА_4 не цікавиться інтересами сина, не спілкується з ним та не зустрічається. Всі витрати по вихованню дитини несе позивач. Не дивлячись на те, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком та знаходиться на його повному утриманні, відповідачка ОСОБА_4 продовжує отримувати аліменти на старшого сина, які відраховуються із заробітної плати ОСОБА_1 . Також позивач зазначає про те, що дитина ОСОБА_5 на теперішній час є студентом Морехідного коледжу технічного флоту НУ «ОМА». Відповідно до укладеного між позивачем та учбовим закладом договору від 25.07.2020 року, позивач ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати вартість навчання сина у розмірі 74000,00 грн., з яких за перший семестр вже було сплачено 9250,00 грн.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/3 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили.

Суд констатує, що позивачем в ході розгляду даної справи 19.10.2021 року було подано заяву про зміну предмету позову. Так, у поданій заяві ОСОБА_5 вказує на те, що наразі з ним та його батьками за адресою: АДРЕСА_2 проживають вже двоє, а саме - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з позивачем з тих підстав, що вони не змогли знайти спільної мови з матір`ю ОСОБА_4 , яка не цікавиться інтересами дітей, не спілкується з ними та не зустрічається. Діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у повному обсязі знаходяться на утриманні батька, який також одночасно сплачується на користь відповідачки ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей всіх трьох дітей, хоча фактично з нею проживає тільки одна дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_5 , а також припинити стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі № 523/8427/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд констатує, що в ході розгляду даної справи ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову вказує на те, що 23.04.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2015 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3116/15-ц було розірвано. Від даного шлюбу у подружжя народилися діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які від народження проживають та є зареєстрованими разом із матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де у кожної дитини є власна кімната та забезпечені всім необхідним для проживання, виховання та розвитку. Квартира розташована у м. Одеса, має зручні транспортні розв`язки, у пішохідній доступності від школи, парку, торгівельних комплексів, зон відпочинку. Окрім того, вказаним вище рішення суду від 05.05.2015 року № 523/3116/15-ц було встановлено, що спір про місце проживання дітей відсутній і діти проживаються разом з матір`ю.

Також, позивачка вказує на те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не отримує поштові відправлення. Там проживаються тільки батьки ОСОБА_1 . Позивачка ОСОБА_4 повністю опікується інтересами і потребами дітей, займається їх вихованням, слідкує за розвитком дітей. З першого дня народження по сьогоднішній день вона знаходиться поряд з дітьми та має з ними тісний зв`язок матері та дитини. А тому, позивачка за зустрічним позовом вважає, що найкращим для інтересів дітей є визначення місця їх проживання саме з матір`ю.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити зустрічну позовну заяву та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_4 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Так, обґрунтовуючи свої заперечення відповідач за зустрічним позовом вказує на те, що за час спільного проживання з дітьми після розірвання шлюбу ОСОБА_4 не змогла знайти спільної мови з дітьми, в результаті чого син ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_5 переїхали проживати до батька ОСОБА_1 . Діти знаходяться на його повному матеріальному забезпеченні. Мати не цікавиться інтересами дітей, не спілкується з ними та не зустрічається. ОСОБА_4 протягом тривалого часу ніде не працює, а задовольняє свої потреби за рахунок коштів, які він сплачує на утримання дітей в якості аліменртів, хоча батьки повинні нести спільні та рівні обов`язки по утриманню та вихованню дітей. Діти мають більшу прихильність батька, їм більше подобається з ним жити. А тому, вважає зустрічну позовну заяву безпідставною та необґрунтовано.

Представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 було подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якій вказує на те, що відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовано у чому полягають найкращі інтереси дітей, які повинні переважати над інтересами батьків. А тому, просив суд зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, у задоволенні первісного позову просив відмовити в повному обсязі.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 07.04.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2021 року було постановлено прийняти зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районного адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів, об`єднавши позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2023 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач за первісним позовом, який одночасно є відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що дійсно після розірвання шлюбу із ОСОБА_4 троє їхніх спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилися проживати з матір`ю. Однак, ще у 2017 році йому зателефонувала відповідачка ОСОБА_4 та сказала, щоб він забрав найстаршого сина ОСОБА_5 , оскільки у них виникають постійні сварки, він її не слухає та вона не може з ним справитися. Після чого позивач забрав жити сина ОСОБА_5 до себе та батьків, з якими він проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Донька ОСОБА_6 проживає з ним із лютого 2020 року. Це сталося за тих обставин, що донька зимовою порою сама прийшла до позивача в одній кофті та кросівках. Донька пояснила, що у неї з мамою постійно виникають сварки та вона хоче залишити проживати з батьком. В останнє донька бачила маму коли вона прогулювалася з подругою, яка живе з ОСОБА_4 в одному дворі у АДРЕСА_3 . По сьогоднішній день ОСОБА_4 дітьми не цікавиться, а саме як діти навчаються, в чому вони ходять одітими. Діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повністю знаходяться на утриманні позивача, хоча позивач й надалі продовжує сплачувати відповідачці аліменти на утримання всіх трьох дітей.

У зв`язку з цим, позивач та представник позивача в судовому засіданні просили суд ухвалити рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечили частково, зокрема, не заперечили проти визначення місця проживання найменшої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_4 , оскільки найменша дитина дійсно станом на сьогоднішній день продовжує проживати з матір`ю.

Представник відповідача за первісним позовом, який є одночасно представником позивача зустрічним позовом - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_4 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Також, представник відповідача пояснив, що обставини, зазначені ОСОБА_5 не відповідають дійсності. Зокрема, представник відповідачки вказував на те, що ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою проживають батьки позивача, які вчинюють тиск на дітей та настроюють їх проти матері ОСОБА_4 .

Представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - Познякова О.О. в судовому засіданні пояснила, що вона підтримує раніше наданий до суду висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації від 11.11.2022 року, відповідно до якого вважає за доцільним визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_4 . Однак, в той же час на запитання суду чи було органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради заслухано думку дітей з приводу спору їх подальшого місця проживання, представник третьої особи пояснила, що даний висновок було складено без з`ясування думки дітей.

Представник третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей Доброславської селищної ради Лиманського району в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.

Суд констатує, що на виконання вимог ст. 171 СК України в судовому засіданні було заслухано пояснення неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з приводу спору щодо їх місця проживання та заслухано думку дітей щодо їх бажання визначення місця їх проживання одним із батьків.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що з вересня 2017 року він проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ними проживають його сестра ОСОБА_9 , а також бабуся та дідусь. До цього часу він проживав з матір`ю ОСОБА_4 , з якою у нього склалися погані стосунки через постійні сварки та непорозуміння. В останнє ОСОБА_5 бачив матір у 2019 році, коли гуляв з друзями на подвір`ї будинку, де він раніше проживав з мамою за адресою: АДРЕСА_3 . Неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, що мати ОСОБА_4 з ним не спілкується, не вітає його з Днем Народження, а тому він не бачить сенсу та необхідності спілкуватися з матір`ю, а також не бажає з нею проживати. Дитина висловила своє бажання проживати разом з батьком, з яким у нього хороші стосунки. В той же час ОСОБА_5 пояснив, що на нього ніхто не вчинює тиск, а його бажання проживати з батьком обумовлене виключно поганими стосунками з матір`ю.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила, що з лютого 2021 року вона проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ними проживають її брат ОСОБА_8 , а також бабуся та дідусь. Раніше вона проживала з мамою ОСОБА_4 та братами ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, їй з мамою було важко жити через постійні сварки. Конфлікти в основному виникали через молодшого брата ОСОБА_10 , а також через зайняття танцями. Так, дитина пояснила, що вона займалася танцями на професійному рівні поки не отримала травму, після чого більше не захотіла відвідувати гурток танців. Однак, мати ОСОБА_4 не хотіла враховувати бажання дитини та змушувала й надалі ходити на зайняття танцями. Також ОСОБА_5 пояснила, що в останнє вона маму бачила та розмовляла з нею десь у період вересня - жовтня 2022 року. Під час їхньої бесіди мати поводила себе агресивно, дуже погано відзивалася про її батька ОСОБА_1 , а також про бабусю та дідуся, що дитині було неприємно. Неповнолітня ОСОБА_5 виявила своє бажання проживати з батьком ОСОБА_4 , категорично заперечила проти визначення її місця проживання з мамою ОСОБА_4 . Пояснила, що на неї ніхто не вчинює тиск, її бажання є вільним волевиявленням.

Заслухавши пояснення позивача (відповідача у зустрічному позові), представника позивача, представника відповідача (представника позивача у зустрічному позові), представник третьої особи, пояснення неповнолітнього ОСОБА_5 , неповнолітньої ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2015 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3116/16-15-ц було розірвано (Т. 1 а.с. 4).

Від даного шлюбу народилося троє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/8427/16-ц з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (Т. 1 а.с. 2 - 3).

З`ясувавши позиції учасників справи, а саме твердження сторін та їх представників, викладених у позовній заяві, зустрічній позовній заяві, дослідивши аргументи сторін, думку неповнолітніх дітей, викладені у судовому засіданні, та надавши оцінку наданим суду доказам, суд доходить наступних висновків по справі.

І. Висновок суду щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та їхні діти ОСОБА_5 , 2005 року народження, ОСОБА_5 , 2008 року народження, та ОСОБА_7 , 2012 року народження, є зареєстрованими по місцю проживання з 22.01.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги первісного позову ОСОБА_1 вказує на те, що він разом із старшими дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають у його батьків за адресою: АДРЕСА_2 .

Представником ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не заперечувався той факт, що найстарші діти дійсно проживають за вказаною адресою, однак, заперечувався факт проживання ОСОБА_1 разом із дітьми та зазначав, що діти проживають з бабусею та дідусем, які є батьками ОСОБА_1 .

Проте, з наявного в матеріалах справи Акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 11.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , разом із батьками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також із сином ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_5 , проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (Т. 1 а.с. 158).

Також, у вказаному акті в графі «Відомості про навчання дітей» зазначено, що ОСОБА_5 навчається у Морехідному коледжі техфлоту НУ «ОМА», а ОСОБА_5 навчається у Крижанівській НВК ЗОШ І - ІІІ ступенів.

Окрім того, допитані в судовому засіданні неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , також підтвердили той факт, що вони проживають разом із батьком ОСОБА_1 , а також із бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_2 .

А тому, суд вважає безпідставним твердження представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 проживає окремо від дітей, оскільки доказів протилежного стороною відповідача суду надано не було. Окрім того, на запитання суду про те, де саме проживає ОСОБА_1 , представник відповідача не міг надати такої інформації та пояснив, що йому невідомо.

Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.

Частини 5, 6 статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, з доданого до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-8/1487вх (21) від 11.11.2022 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_4 .

У вказаному висновку зазначено про те, що за інформацією, наданою ОСОБА_4 вона разом з меншим сином ОСОБА_13 тимчасово проживає у Польщі, у зв`язку з воєнними подіями на території України. Старші діти тимчасово залишилися проживати з дідусем та бабусею з боку батька, за адресою: АДРЕСА_2 , через навчання. Весь час до її від`їзду діти проживали з нею. Мати в повній мірі опікувалася дітьми, забезпечила їм належні умови проживання.

Проте, суд не може погодитися із вказаним висновком в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на наступне.

Відповідно до приписів абз. 2, 3 п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (надалі - Порядок), під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Згідно абз. 5, 8 п. 72 Порядку під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Проте, як вбачається із висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації не була проведена співбесіда із батьком дітей ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 171 СК України не було заслухано думку дітей з приводу визначення місця їх проживання, які в силу свого віку здатні висловити власну думку, не з`ясована особиста прихильність дітей до кожного з батьків, та в цілому не було з`ясовано всі необхідні та дійсні обставини, а саме з ким проживають діти та за яких підстав. Тоді як в основу висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації було покладено тільки інформацію надану матір`ю ОСОБА_4 про те, що весь час до її від`їзду до Польщі, у зв`язку з воєнними подіями, діти проживали з нею.

А тому, суд вважає наданих висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-8/1487вх (21) від 11.11.2022 року передчасним та винесеним без врахування усіх обставин, які зазначені вище, внаслідок чого, суд не може взяти такий до уваги при визначені місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

На виконання вказаних вимог в судовому засіданні була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на час звернення до суду з даним позовом вже виповнилося 15 років (17 років на момент ухвалення рішення суду), та неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій на час заслуховування її думки в судовому засіданні вже виповнилося 14 років.

Так, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що з вересня 2017 року він проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ними проживають його сестра ОСОБА_9 , а також бабуся та дідусь. До цього часу він проживав з матір`ю ОСОБА_4 , з якою у нього склалися погані стосунки через постійні сварки та непорозуміння. В останнє ОСОБА_5 бачив матір у 2019 році, коли гуляв з друзями на подвір`ї будинку, де він раніше проживав з мамою за адресою: АДРЕСА_3 . Неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, що мати ОСОБА_4 з ним не спілкується, не вітає його з Днем Народження, а тому він не бачить сенсу та необхідності спілкуватися з матір`ю, а також не бажає з нею проживати. Дитина висловила своє бажання проживати разом з батьком, з яким у нього хороші стосунки. В той же час ОСОБА_5 пояснив, що на нього ніхто не вчинює тиск, а його бажання проживати з батьком обумовлене виключно поганими стосунками з матір`ю.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила, що з лютого 2021 року вона проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ними проживають її брат ОСОБА_8 , а також бабуся та дідусь. Раніше вона проживала з мамою ОСОБА_4 та братами ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, їй з мамою було важко жити через постійні сварки. Конфлікти в основному виникали через молодшого брата ОСОБА_10 , а також через зайняття танцями. Так, дитина пояснила, що вона займалася танцями на професійному рівні поки не отримала травму, після чого більше не захотіла більше займатися танцями. Однак, мати ОСОБА_4 не хотіла враховувати бажання дитини та змушувала й надалі ходити на зайняття танцями. Також ОСОБА_5 пояснила, що в останнє вона маму бачила та розмовляла з нею десь у період вересня - жовтня 2022 року. Під час їхньої бесіди мати поводила себе агресивно, дуже погано відзивалася про її батька ОСОБА_1 , а також про бабусю та дідуся, що дитині було неприємно. Неповнолітня ОСОБА_5 виявила своє бажання проживати з батьком ОСОБА_4 , категорично заперечила проти визначення її місця проживання з мамою ОСОБА_4 . Пояснила, що на неї ніхто не вчинює тиск, її бажання є вільним волевиявленням.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що батько ОСОБА_1 постійно піклується про дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , бере участь у духовному та фізичному розвиткові, на час розгляду справи діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надають більшої прихильності батькові і вислювлюють однозначне і усвідомлене бажання проживати саме з батьком.

Відповідно до частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дітей вказують на те, що проживання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Також суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За частино третьою цієї статті, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.

З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, незважаючи на те, що на час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже виповнилося 14 років та вона має право самостійно вирішувати питання щодо місця свого проживання (що вона вже і визначила), проте враховуючи вкрай напружені стосунки між батьками неповнолітньої доньки, а також між самою дитиною та її матір`ю, керуючись ст. 5 ЦПК України та з метою забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини, вважає за необхідне вирішити вказаний спір у судовому порядку.

З огляду на вище викладене, суд доходить до переконання про доцільність визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

В той же час, встановивши, що малолітній ОСОБА_7 дійсно проживає з матір`ю ОСОБА_4 , відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 визнає зустрічні позовні вимоги в частині залишення малолітньої дитини проживати разом з матір`ю, суд доходить висновку про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_4 .

Однак, щодо позовної вимоги за первісним позовом щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд вважає, що така не підлягає вирішенню в судовому порядку з огляду на те, що на момент звернення до суду із вказаною позовною вимогою ОСОБА_5 вже досягнув 15 - річного віку (17 років на момент ухвалення рішення у даній справі) та в силу вимог ч. 3 ст. 160 СК України ОСОБА_5 самостійно визначає місце свого проживання з одним із батьків, що виключає можливість врегулювання даного спору в судовому порядку, оскільки згідно приписів ст. 161 СК України до компетенції суду належить вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання саме малолітньої дитини.

ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей.

Як було по справі вище встановлено, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/8427/16-ц з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (Т. 1 а.с. 2 - 3).

На час ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей, останні проживали разом із матір`ю - відповідачкою у первісному позові у справі, перебували на її утриманні.

Проте на даний час неповнолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно визначили місце свого проживання разом із батьком, з яким вони проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина і з якого часу та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України.

Зазначений правовий висновок був висловлений у постанові Верховного суду 04.09.2019 при розгляді справи № 711/8561/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13 має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, у даному випадку ефективним способом захисту прав позивача буде припинення стягнення з нього аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі № 523/8427/15-ц на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів буде відповідати інтересам його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на те, що останні проживають разом з батьком, який, відповідно, здійснює догляд за ними та виховання, і вказані кошти будуть витрачатись на їх матеріальне забезпечення, лікування, потреби, догляд тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, правові висновки Верховного Суду та встановлені обставини справи, суд доходить до висновку, що первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 160, 161, 171 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Припинити стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі № 523/8427/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_4 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 / фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка: АДРЕСА_1 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмет спору: орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради, код за , місцезнаходження: 65025, м. Одеса, пр. Добровольського, буд. № 106.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2023 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер