Справа №705/279/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Єщенко О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Остропольської В.С.,

представника позивача Нагули О.О.,

представника відповідача Стратілатова К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим адвокатом Ковальчук І.В., до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області Діброва Людмила Миколаївна, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук І.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С., державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області Діброва Л.М., про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила: витребувати від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) наступне майно: житловий будинок «А-1», житловою площею 87,2 м?, загальною площею 198,0 м?, мансарда житлова «над А», підвал «під А», сарай «Б», жомова яма «В», вхід в підвал «К», водопровід «Г», який розташований за адресою - АДРЕСА_1 ; скасувати запис № 37812189 про право власності на житловий будинок «А-1», житловою площею 87,2 м?, загальною площею 198,0 м?, мансарда житлова «над А», підвал «під А», сарай «Б», жомова яма «В», вхід в підвал «К», водопровід «Г», який розташований за адресою - АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.07.2006 набув право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . Майно, придбане позивачем, має наступні ознаки - житловий будинок з прибудовами цегляний, житловою площею 87,2 м?, загальною площею 198,0 м?, та надвірні споруди: сарай - дощатий, жомова яма - бутова, вхід в підвал - цегляний, водопровід. Продавцем майна за договором був ОСОБА_4 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Андрухом Сергієм Дмитровичем та зареєстрований в реєстрі під № 1615. З моменту укладання договору позивач зареєстрований і проживає за адресою місця знаходження майна. В кінці серпня 2020 року на подвір`я будинку позивача зайшли незнайомі люди, які повідомили, що вони власники майна. З реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що до реєстру внесений запис № 37812189 про реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_2 . Підставою для державної реєстрації було свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 528 від 18.08.2020. За даними сайту встановлено, що 25.03.2020 відбулися електронні торги, на які був виставлений лот № 335728 - житловий будинок з прибудовами літера «А», загальною площею 198,0 м?, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж майна відбувся в межах виконавчого провадження № 57385595. Відповідно до Єдиного реєстру боржників виконавче провадження № 57385595 відкрите щодо примусового стягнення коштів з ОСОБА_5 , на майно було накладено арешт постановою № 57385595 від 11.10.2018, яка видана приватним виконавцем Плесюком О.С. Позивач наміру відчужувати майно не має, виконавчі провадження, у яких він є боржником, відсутні. Таким чином, майно вибуло з власності позивача поза його волею. За таких обставин захист порушених прав позивача, як власника майна, можливий шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України. Уклавши договір купівлі-продажу та отримавши правомочність на підтвердження державою такого права, позивач мав правомірні очікування щодо оформлення права власності на житловий будинок, оскільки ним було дотримано процедуру, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на будинок (укладання та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу). Позивач набув майно у законний спосіб та з належних підстав, задовго до виникнення у його продавця зобов`язань, встановлених судовим рішенням. Окрім того, спірний житловий будинок перебував у володінні та користуванні позивача близько 14 років. За таких умов, будучи впевненим у непорушності набутого ним права власності на майно згідно цивільно-правової угоди, позивач реалізував своє право на майно у розумінні ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Та обставина, що державним виконавцем спірний житловий будинок переданий у власність іншій особі, свідчить про порушення права позивача на куплений ним будинок та обмеження його у праві правомірного очікування щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки таке право є складовою частиною майна. Таким чином, порушивши право позивача на майно, подальші дії відповідачів, які хоч формально і відповідають встановленому Законом України «Про виконавче провадження», «Про нотаріат» та Наказу «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» порядку, однак не можуть бути визнаними такими, які породжують законні наслідки.

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що 18.08.2020 він, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 528, виданого Уманською районною державною нотаріальною конторою 18.08.2020, набув права приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна здійснено відповідний запис (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 243). Тобто, саме з 18.08.2020 відповідач є власником спірного житлового будинку. В даному випадку він є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки на момент його набуття не знав і не міг знати про будь-які претензії позивача на це майно. Він набув право власності на майно за відплатним правочином (на підставі прилюдних торгів). Позивач не навів жодної обставини, яка б свідчила про те, що спірне майно було у нього викрадено, загублено ним, або вибуло з його володіння поза його волею. Крім цього, майно набуте відповідачем у порядку виконання судового рішення. У зв`язку з цим спірне майно у будь-якому випадку не може бути витребуване у відповідача і він не може бути позбавлений права власності на майно.

Третьою особою державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області Дібровою Л.М. подано до суду пояснення щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому вона вказала, що вважає, що свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) Уманською районною державною нотаріальною конторою 18.08.2020 за реєстровим номером 528 видано без порушень діючого законодавства.

Третьою особою приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. надіслано до суду пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що у період з 2006 року по 2020 року (тобто з моменту, з якого позивач вважає себе власником спірного майна і до моменту реєстрації права власності на це майно за відповідачем) законодавство, яким врегульовано порядок оформлення речових прав на нерухоме майно, неодноразово змінювалось, проте зі збереженням законодавцем загальних вимог щодо обов`язковості здійснення державної реєстрації речового права, тобто визнання правопорядком, як завершальної стадії юридичного складу набуття особою права власності на нерухоме майно. Оскільки між сторонами не вирішений у встановленому порядку (зокрема із застосуванням визначеного ЦК України механізму визнання права власності) спір про право власності на об`єкт нерухомого майна, а позивач шляхом подання даного позову намагається оспорити право власності відповідача виключно у площині здійснення похідних реєстраційних дій щодо майна, з огляду на визначений законодавством порядок набуття речових прав на нерухомість та принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) унеможливлює вирішення такого спору судом по суті при розгляді заявлених позовних вимог. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивач у позовній заяві не довів набуття у встановленому законодавством порядку речового права, на захист якого подано даний позов і що державна реєстрація права власності на спірний житловий будинок за відповідачем порушує таке речове право позивача.

19.08.2021 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Нагулою О.А. подано до суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 та відповідь на пояснення приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С., які суд не бере до уваги, оскільки вони подані представником позивача з порушенням строків для їх подачі, встановлених ч. 1 ст. 199 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача - адвокат Нагула О.О. в судовому засіданні просив суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Вказав, що позивач є власником будинку житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2006, укладеного між позивачем та ОСОБА_5 . Вважає, що приватний виконавець Плесюк О.С. неправомірно наклав арешт на зазначений житловий будинок, який був відчужений задовго до виникнення в боржника боргових зобов`язань. Державне підприємство «СЕТАМ», яке проводило електронні торги, не здійснило необхідної перевірки повноти та правильності заповнення заявки на нерухоме майно, внаслідок чого було порушено право позивача. Тому слід вважати електронні торги від 25.03.2019 такими, які проведені з порушенням порядку реалізації арештованого майна. Та обставина, що державним виконавцем спірний житловий будинок переданий у власність іншій особі, свідчить про порушення права позивача. Зважаючи на те, що відповідач набув нерухоме майно на підставі неправомірних дій Плесюка О.С. , абсолютно не з волі позивача, між позивачем та відповідачем не існує жодних юридичних відносин, тому він вважає, що спірне нерухоме майно підлягає витребуванню у відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та часу розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача - адвокат Стратілатов К.Г. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки на момент його набуття не знав і не міг знати про будь-які претензії позивача на це майно. Він набув право власності на майно за відплатним правочином (на підставі прилюдних торгів). Позивач не навів жодної обставини, яка б свідчила про те, що спірне майно було у нього викрадено, загублено ним, або вибуло з його володіння поза його волею. Крім цього, майно набуте відповідачем в порядку виконання судового рішення. У зв`язку з цим спірне майно у будь-якому випадку не може бути витребуване у відповідача і він не може бути позбавлений права власності на майно.

Третя особа державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області Діброва Л.М. в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Попередньо подала до суду заяву, в якій просила слухати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 без участі представника контори. Виходячи з фактичних обставин справи та згідно діючого законодавства, просила винести рішення на власний розсуд.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Отже, зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24.07.2006, посвідченого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Андрух С.Д., ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . Продаж житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, за взаємною згодою сторін, вчинено за 60000 грн. 00 коп. (п.1.7. Договору).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що право власності у набувача виникає після підписання цього Договору сторонами, його нотаріального посвідчення, державної реєстрації в Державному реєстрі правочинів, відповідно до вимог ст. 334 ЦК України та передачі майна. Право власності на придбане майно підлягає реєстрації в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, згідно вимог ст. 182 ЦК України.

Зазначений вище договір купівлі-продажу було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 1455710, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за № 2668643 від 24.07.2006.

Відповідно до технічного паспорту від 23.06.2006 на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 власником є ОСОБА_5 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 19.07.2006 за № НОМЕР_5 серії НОМЕР_3 .

У довідці Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області від 02.09.2020 за вих. № 645 зазначено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 належить на правах особистої власності ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає у даному домоволодінні. Підстава: по господарська книга № 13, особовий рахунок № НОМЕР_4 .

Відповідачем ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву додано: копію заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.11.2010; копію постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.11.2018; копію свідоцтва від 18.08.2020; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.08.2020; копію акту про проведені електронні торги від 08.04.2019; копії квитанцій.

Згідно із заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.11.2010 задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість по кредитному договору № U061 від 27.06.2007 в сумі 159048,21 грн солідарно.

На підставі зазначеного заочного рішення приватним виконавцем Плесюком О.С. постановою від 08.10.2018 про відкриття виконавчого провадження відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2425-12010, виданого 30.06.2011.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області від 27.11.2018 про опис та арешт (коштів) боржника накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 198,0 кв.м., житловою площею 87,2 кв.м.

25.03.2019 Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України - Організатором торгів, відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» та розділу V, ІХ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, проведено електронні торги з реалізації арештованого майна через систему електронних торгів арештованого майна «СЕТАМ», а саме житлового будинку з прибудовами літ. «А», загальною площею 198,0 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 номер лота - 335728; боржник - ОСОБА_5 ; переможець електронних торгів - ОСОБА_2 . Дані про правовстановлюючі документи, що підтверджують права власності (оренди) боржника на майно - постанова про опис та арешт майна боржника від 27.11.2018, свідоцтво про право власності ЯЯЯ 426502, 19.07.2006, виконавчий комітет Дмитрушківської сільської ради.

Державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Дібровою Л.М. відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області 08.04.2019, посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належало ОСОБА_5 .

Право власності ОСОБА_2 на зазначений вище житловий будинок також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 220748101 від 18.08.2020.

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.08.2020 за № 221931024, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, ЯЯЯ 426502, 19.07.2006, виконавчий комітет Дмитрушківської сільської ради.

Представник позивача у позовній заяві посилається на те, що Цивільним кодексом України у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - 24.07.2006, зокрема ст. 334 ЦК України було встановлено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором. Умови щодо моменту переходу права власності на майно договором не змінювались. Частинами 3 та 4 ст. 334 ЦК України були передбачені додаткові вимоги щодо моменту виникнення права власності за договором. Договір був посвідчений приватним нотаріусом, отже, право власності ОСОБА_1 на майно виникло 24.07.2006.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 334 ЦК України (в редакції, чинній станом на 24.07.2006) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України (в редакції, чинній станом на 24.07.2006) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Також суд враховує, що відповідно до п. 3.4. Договору купівлі-продажу від 24.07.2006 передбачено, що право власності у набувача виникає після підписання цього Договору сторонами, його нотаріального посвідчення, державної реєстрації в Державному реєстрі правочинів, відповідно до вимог ст. 334 ЦК України та передачі майна Право власності на придбане майно підлягає реєстрації в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, згідно вимог ст. 182 ЦК України.

Отже, чинним законодавством на момент укладення договору купівлі-продажу від 24.07.2006 та самим договором було передбачено необхідність реєстрації придбаного майна в Державному реєстрі прав власності не нерухоме майно, що не було зроблено позивачем ОСОБА_1 .

Також представник позивача у позовній заяві посилається на те, що захист порушених прав позивача, як власника майна, можливий шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Правова позиція щодо розмежування віндикаційного та негаторного позовів викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, зокрема у ній зазначено, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

При вирішенні питання про віднесення позову до віндикаційного чи негаторного, які є різновидами способів захисту права власності, поняття володіння слід розглядати як складову змісту такого права.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.

У постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Велика Палата Верховного Суду нагадала, що у разі коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (пункт 43)). Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21, висловлено позицію щодо недопущення віндикації, коли позов подано до добросовісного набувача майна, який придбав його на прилюдних торгах та зроблено оцінку наявності волі продавця майна.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що за встановленими у справі обставинами спірне нерухоме майно було предметом продажу на прилюдних торгах. При оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна потрібно враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб.

Відповідно у контексті наявності (відсутності) волі продавця майна в процедурах примусового відчуження в межах виконавчого провадження слід враховувати обмеження правосуб`єктності власника майна, яке у даному випадку відбувається на підставі прямих, імперативних законодавчих приписів, що пов`язується з особливими завданнями та цілями правового регулювання виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець здійснює покладені на нього функції з реалізації майна, на яке звернено стягнення; натомість у боржника як власника майна у межах виконавчого провадження залишається процесуальне право оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця, право оскарження судових актів (рішень, ухвал), а також право на відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця.

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

За встановлених судами обставин майно у відповідача не може бути витребувано в порядку статей 387, 388 ЦК України, а права позивача в зв`язку з цим захисту не підлягають.

Посилання представника позивача у позовній заяві на правову позицію, викладену в постановах ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 23.09.2020 у справі № 686/20787/17, суд не бере до уваги, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, які прийняті в часі пізніше, мають перевагу над висновками колегії суддів Вищого адміністративного суд України та Верховного Суду, які прийняті в часі раніше. Крім того, спір у зазначених справах не є аналогічним позову ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, та враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 не було належним чином зареєстроване майно після укладення договору купівлі-продажу від 24.07.2006, а відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна, який придбав його на прилюдних торгах в межах здійснення виконавчого провадження, вважає позовні вимоги безпідставними, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого адвокатом Ковальчук І.В., до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області Діброва Людмила Миколаївна, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович; 18001, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 195, офіс 219.

Третя особа: державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області Діброва Людмила Миколаївна; 20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Незалежності, 1.

Повний текст рішення виготовлено 20 лютого 2023 року.

Суддя О.І.Єщенко