головуючий у суді І інстанції Шаповалова К.В.
провадження № 22-ц/824/2132/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.

при секретарі судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд у порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 27 грудня 1995 року по серпень 2021 року. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинились у листопаді 2019 року.

За час перебування у шлюбі подружжям придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки квартира була придбана за спільні кошти подружжя, позивач просив суд у порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем та відповідачем (за кожним окремо) право власності на частини указаної квартири.

Також позивач вказав, що раніше вони проживали у місті Донецьку, він працював у нічному клубі, офіційно працевлаштований не був, але вночі працював, а вдень був дома, допомагав з дітьми. Коли приїхали до міста Києва він шукав роботу, навчався на курсах масажу, але пізніше влаштувався працювати кухарем у магазині « Сільпо ». Зауважив, що займався вихованням дітей, відвідував їх концерти, водив на заняття до різних гуртків. Гроші на квартиру в Києві вони збирали разом з дружиною, на його заробітну плату жили, а заробітну плату дружини відкладали на квартиру. Для купівлі квартири вони оформили кредитний договір на дружину, оскільки тих грошей, що у них було, не вистачало. Перші 4 місяці після оформлення кредиту сплачували його разом, а коли почав проживати окремо від родини - кошти не надавав. Зазначив, що сплачував кошти за комунальні послуги, коли вони проживали на орендованій квартирі у місті Києві. Також вказав, що у місті Донецьку у них з дружиною є квартира, що належала йому та їй на праві власності (по частині), вказану квартиру вони продали, а гроші витратили на придбання квартири у місті Києві.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 27,13 % квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 72,87 % квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову до суду у розмірі 3 079 грн 26 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна квартира придбана під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном. Відповідачем не спростована презумпція спільності права власності подружжя на придбану у період шлюбу з позивачем квартиру. Офіційно шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано у серпні 2021 року, фактично шлюбні відносини між подружжям припинились з листопада 2019 року, що сторонами не заперечувалося.

З банківської виписки по особовому рахунку відповідача, яка долучена до матеріалів справи, вбачається, що до листопада 2019 року подружжям було сплачено на погашення кредитних зобов`язань - 112 600 грн. Інша частина кредитних коштів була сплачена відповідачем у період з листопада 2019 року (після фактичного припинення шлюбних відносин) по 09 вересня 2020 року та становила 643 400 грн.

Враховуючи надані відповідачем довідки про доходи, зокрема у період з листопада 2019 року по грудень 2020 року, зважаючи на розмір щомісячної заробітної плати у цей період та розмір суми, яка щомісячно вносилась на погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором від 26 липня 2019 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що після фактично припинених шлюбних відносин відповідач вносила свої власні (не спільні кошти подружжя) кошти на виконання зобов`язань за цим договором.

Визначаючи частки кожного з подружжя у праві власності на квартиру, суд першої інстанції вказав, що з урахуванням встановлених обставин, 54,26% квартири є спільним сумісним майном подружжя, що підлягає поділу на загальних підставах. Частка відповідача, що є особистою приватною власністю у спірній квартирі становить 45,74 %.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції у порядку поділу спільного майна подружжя, а саме спірної квартири, дійшов висновку, що за відповідачем повинно бути визнано право власності на 72,87 %, а за позивачем - право власності на 27,13% квартири.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 905 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвоката Бузанова Д.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 19 500 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 11 250 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кредитний договір між відповідачем та банком укладений саме для придбання нерухомого майна - квартири, а отже укладений в інтересах сім`ї та отримані за таким договором кошти були використані в інтересах сім`ї.

Доказів, того що позивач надавав для придбання кошти із зазначенням суми, наданих коштів саме для придбання квартири з метою її подальшого використання в інтересах сім`ї до позовної заяви не додаються, судом не досліджені, а пояснення позивача спростовуються поясненнями свідків. Також, спростовуються в позовній заяві, згідно з якої ще наприкінці 2019 року шлюбні стосунки між сторонами були припинені, таким чином, позивач не міг давати гроші на інтереси сім`ї, яка за його ж позовом розпалася. Сім`я, яка розпалася у листопаді 2019 року, а до цього існувала з 1995 року не могла розпастись в один день. Це тривалий процес, з пояснень свідків та самого позивача, вбачається, що після того, як сім`я переїхала з Донецька стосунки між позивачем та відповідачем значно погіршились та вони перестали вести спільний бюджет та господарство. Таким чином, на дату укладення договору купівлі-продажу квартири спільне ведення господарства у позивача з відповідачем було припинено, отже відсутні підстави вважати вказане майно або майнові права спільною сумісною власністю подружжя, а кредитний договір та договір купівлі-продажу квартири таким, що укладений в інтересах сім`ї.

Судом першої інстанції при частковому задоволенні позову враховувалися пояснення позивача про те, що начебто він частково вносив платежі на рахунок погашення кредиту за договором, таким чином приймав участь у придбанні нерухомого майна, тобто начебто з 26 липня 2019 року до листопада 2019 року подружжям було сплачено на погашення кредитних зобов`язань - 112 600 грн і цей висновок є підставою для поділу квартири в частках 27,13 % за позивачем та 72,87 % за відповідачем. При цьому, судом першої інстанції не приводиться розрахунок, та обґрунтування поділу квартири саме в таких частка відносно вкладу кожного з подружжя в придбання квартири з урахуванням джерела походження коштів.

Виходячи із загальної вартості квартири - 1 406 750 грн, тобто 100%, вартість частки квартири у 1% дорівнює - 14 067 грн 50 коп., а частка у розмірі 27,13% має вартість - 381 651 грн 27 коп. Простий математичний розрахунок доводить, що висновок суду першої інстанції не відповідає цим цифрам. А увесь офіційний дохід, який мав позивач до дати придбання квартири складає - 280 631 грн 86 коп., що підтверджується довідкою про його доходи на посаді кухаря у ТОВ «Сільпо-ФУД». За цим розрахунком частка позивача, з урахуванням цього мала б складати не більше половини від 112 600 грн, начебто витрачених подружжям для погашення кредиту, тобто 56 300 грн, що у відсотках з урахуванням вартості 1 % у 14 067 грн 50 коп. складала б 4% з усієї вартості квартири. Однак, навіть участь у придбанні частки, яка б дорівнювала вартості 4% від вартості квартири, належними та допустимими доказами не доведена позивачем, а з урахуванням обставин справи, в тому числі пояснень свідків, неможливе.

У зв`язку з цим судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, через що є підстави його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Також підлягає скасуванню додаткове рішення про розподіл судових витрат від 19 серпня 2022 року, а вимоги про стягнення судових витрат понесених відповідачем підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, дійшов до такого висновку.

27 грудня 1995 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадського стану міста Донецьк, актовий запис № 1191, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 12 т. 1).

Під час шлюбу у подружжя народилося троє дітей (а.с. 13-15 т. 1).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, 26 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №4229 (а.с. 89-92 т. 1).

Зі змісту пункту 8.2 вказаного договору вбачається, що до підписання цього договору нотаріус роз`яснив сторонам положення чинного законодавства щодо порядку укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна та статей 60, 65 СК України. Зміст вказаних статей сторонам зрозумілий, питань, які залишилися не з`ясованими і не зрозумілими для сторін, немає (а.с. 92 т. 1).

Відповідно до пункту 1.1. продавець передає у власність (продає), а покупець відповідач ОСОБА_1 приймає у власність (купує) нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Указана квартира купується відповідачем ОСОБА_1 за згодою свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка викладена у заяві, справжність підпису на якій засвідчено 08 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В. (пункт 1.6 договору купівлі-продажу).

За домовленістю сторін, вказана квартира продається за ціною 1 406 750 грн, що є еквівалентом 55 194,07 доларів США та сплачуються покупцем продавцю наступним чином:

706 749 грн 83 коп., що є еквівалентом 27 729,45 доларів США сплачено покупцем продавцю до підписання цього договору,

700 000 грн, що є еквівалентом 27 464,62 долара США сплачуються на поточний рахунок продавця, відкритий в АБ «Укргазбанку» в день підписання цього договору (пункт 2.1.договору купівлі-продажу).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказувала на те, що позивач посилається на презумпцію спільності майна та рівності часток у ньому, але при цьому не наводить джерело доходу та наявність достатнього доходу для придбання такого майна, поважних причин для відсутності самостійного заробітку.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказувала на те, сума у розмірі 706 749 грн 83 коп., що є еквівалентом 27 729,45 доларів США, яка сплачена нею продавцю до підписання договору купівлі-продажу квартири, - це особисті накопичення відповідача, оскільки заробітної плати, яку отримував позивач не було достатньо для внесення такого платежу, що підтверджується довідкою про його доходи на посаді кухаря в ТОВ «Сільпо-ФУД». З листопада 2017 року по листопад 2019 року позивач отримав дохід у розмірі 280 631 грн 86 коп. Таким чином, частка позивача у майні не може бути більшою ніж ця сума, оскільки іншого доходу позивач не мав, а до 2017 року взагалі не працював.

Відповідачем на підтвердження доводів щодо доходів позивача надано докази працевлаштування позивача у листопаді 2017 року, довідку про доходи позивача за період листопад 2017 року по серпень 2021 року, з яких вбачається, що за вказаний період позивачем отриманий дохід у розмірі 280 631 грн 86 коп. (а.с. 79-85 т. 1).

Також, відповідачем на підтвердження доводів про те, що сума у розмірі 706 749 грн 83 коп. це особисті накопичення відповідача надано докази, що підтверджують наявність у неї достатнього доходу для придбання такого майна, а саме: довідку про доходи за період березень - грудень 2008 року на суму 53 649 грн 56 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2009 року на суму 124 196 грн 84 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2010 року на суму 119 529 грн 30 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2011 року на суму 125 048 грн 82 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2012 року на суму 157 155 грн 24 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2013 162 067 грн 66 коп., року на суму довідку про доходи за період січень - грудень 2014 року на суму 174 438 грн 62 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2015 року на суму 285 487 грн 32 коп., довідку про доходи за період січень - березень 2016 року на суму 130 304 грн 61 коп., довідку про доходи за період серпень - грудень 2016 року на суму 198 759 грн 36 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2017 року на суму 564 061 грн 40 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2018 року на суму 632 834 грн 75 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2019 року на суму 1 273 206 грн 18 коп., довідку про доходи за період січень - грудень 2020 року на суму 1 377 708 грн 34 коп. (а.с. 123-127 т. 1).

Перевіривши вказані доводи відповідача, суд апеляційної інстанції враховує на таке.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція викладена у постанові ВС ВП у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року).

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що спірна квартира набута відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, правильно вважав, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, а саме на відповідача. Тому, саме відповідач повинен доводити, що спірне майно набуте, в тому числі і за його кошти, доводити джерело набуття спірного майна, а також мету його придбання.

Оцінивши докази надані відповідачем щодо наявності у неї достатнього доходу у вигляді заробітної плати для придбання спірної квартири, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 61 СК України заробітна плата одного з подружжя - є об`єктом права спільної сумісної власності.

Доказів того, що сума у розмірі 706 749 грн 83 коп., яка сплачена відповідачем продавцю до підписання договору купівлі-продажу квартири, набута відповідачем з підстав наведених у статті 57 СК України, а саме: за рахунок майна, набутого відповідачем до шлюбу або на підставі договору дарування або в порядку спадкування або за кошти, які належали їй особисто, - відповідачем не надано.

Отже, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір заробітної плати позивача не спростовує режиму спільної сумісної власності подружжя на такий об`єкт, а також не впливає на визначення того, чи є спільною сумісною власність майно подружжя, придбане в тому числі за рахунок таких коштів.

Щодо доводів відповідача про те, що для сплати іншої суми у розмірі 700 000 грн, що є еквівалентом 27 464,62 долара США, (пункт 2.1.договору купівлі-продажу), відповідачем були залучені кредитні кошти, погашення кредитних зобов`язань здійснювалося неї самостійно, то колегія апеляційного суду встановила таке.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, 26 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 уклала з ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитний договір № 16-К/19-VIP (а.с. 102-110 т.1).

Відповідно до пункту 1.1, 1.2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 700 000 грн на придбання житлової нерухомості: двокімнатної квартири загальною площею 68,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Кредит забезпечується фінансовою порукою ОСОБА_2 (пункт 2.3 кредитного договору).

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, 26 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 уклала з ПАТ АБ «Укргазбанк» договір іпотеки без оформлення заставної (а.с. 94-101).

Згідно із пунктом 2.1 договору іпотеки - предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира загальною площею 68,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.3.5.1 вказаного договору визначено, що предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Для вчинення правочину надано нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 про згоду на передачу предмета іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця ( ОСОБА_1 ) за кредитним договором від 26 липня 2019 року № 16-К/19- VIP.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29 червня 2021 року спірна квартира зареєстрована на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 16 т. 1).

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Дослідивши умови вказаних вище договорів, колегія апеляційного суду встановила таке.

Відповідно до умов (пунктів 1.1, 1.2 кредитного договору) кредитний договір був укладений відповідачем саме для придбання за згодою позивача нерухомого майна - квартири.

Придбана квартира передана відповідачем за згодою позивача в іпотеку з вказівкою у договорі іпотеки (пункт 2.3.5.1) на те, що предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності відповідача та позивача.

Договір купівлі-продажу майна не містить відомостей про те, що спірна квартира придбавається відповідачем за особисті кошти.

Майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом оскільки не входить до переліку майна, передбаченого статтею 57 СК України - «майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка».

Отже, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна квартира придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та за їх взаємною згодою частково за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, а отже кредитний договір в інтересах сім`ї породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя.

Згідно із довідкою ПАТ «Укргазбанк» від 09 жовтня 2020 року станом на 08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повністю виконала зобов`язання за кредитним договором від 26 липня 2019 року № 16-К/19- VIP (а.с. 143 т. 1).

Відповідно до частин 6,7 статті 61 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Під час розгляду справи встановлено, що хоча офіційно шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано у серпні 2021 року, фактично шлюбні відносини між подружжям припинились з листопада 2019 року. Вказане не заперечується ані позивачем, ані відповідачем та підтверджується, зокрема показами свідків, допитаних у судовому засіданні.

З банківської виписки по особовому рахунку відповідача, вбачається, що до листопада 2019 року подружжям було сплачено на погашення кредитних зобов`язань - 112 600 грн. Інша частина кредитних коштів була сплачена відповідачем у період з листопада 2019 року (після фактичного припинення шлюбних відносин) по 09 вересня 2020 року та становила 643 400 грн (а.с. 137-138 т. 1).

Враховуючи надані відповідачем довідки про доходи, зокрема у період з листопада 2019 року по грудень 2020 року, зважаючи на розмір щомісячної заробітної плати у цей період, який варіюється від 27 594 грн 13 грн до 551 687 грн 47 коп. (нарахованої заробітної плати), з огляду на розмір суми, яка щомісячно вносилась на погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором від 26 липня 2019 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що після фактично припинених шлюбних відносин відповідач вносила свої власні (не спільні кошти подружжя) кошти на виконання зобов`язань за таким договором.

Визначаючи частки кожного з подружжя у праві власності на квартиру, апеляційний суд виходить з такого розрахунку:

вартість придбаної квартири становить - 1 406 750 грн,

подружжям сплачено на погашення кредитних зобов`язань - 819 349 грн 83 коп. (706 749 грн 83 коп.+ 112 600 грн), що становить 54,26%

відповідачем сплачено особисті кошти на погашення кредитних зобов`язань 643 400 грн., що становить 45,74 %.

Отже, частка позивача становить 27,13% (54,26%/2) від вартості квартири, а частка відповідача 72,87 % (45,74 %.+27,13%).

Зважаючи на викладене вище, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що у порядку поділу спільного майна подружжя, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за відповідачем повинно бути визнано право власності на 72,87 %, а за позивачем - право власності на 27,13%.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частини 2 та 3 вказаної статті передбачають можливість відступити від засад рівності часток за певних умов.

Відповідно до частини 2 статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 3 статті 70 СК України).

Як встановлено, у шлюбі народилося троє дітей 1998 року та 2003 року народження, які на день ухвалення судового рішення у справі були повнолітніми, отже підстави для відступу від засади рівності часток подружжя відсутні. Інші підстави, як-то позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, - відповідачем належними та допустимими доказами не доведено.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відсутні також підстави і для скасування ухваленого судом додаткового рішення з огляду на те, що представник відповідача звернувся до суду з заявою про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 905 грн, яка була повністю задоволена судом першої інстанції та додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 905 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 14 лютого 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська