Справа № 278/1054/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП" про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що 24.05.2019 року о 07:40 год гр. ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки «Volkswagen N-4», д.н.з. НОМЕР_1 в с. Садки Житомирського району, рухаючись по другорядній дорозі з грунтовим покриттям по вулиці Поперечній на перехресті вул. Мічуріна, яка є головною дорогою з асфальтовим покриттям, не надала переваги в русі та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen - Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі.

Відповідач ОСОБА_2 порушила п.п. 1, 10, 16.11 ПДР України.

Постановою Житомирського районного суду від 28.08.2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 278/2213/19 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно неї по ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Цією ж постановою Житомирського районного суду від 28.08.2020 року було визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно нього по ст. 124 КУпАП також було закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Дана постанова була оскаржена до апеляційної інстанції.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 17.11.2020 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасована і прийнята в цій частині нова постанова про закриття щодо ОСОБА_1 провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у СК ПАТ СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» відповідно до страхового полісу АМ4829631. Про страховий випадок будо повідомлено страхову компанію.

Щодо відшкодування збитків позивач звернувся до Житомирської філії ПАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» з пакетом відповідних документів, однак ніякої відповіді від них не отримав.

Посилаючись на ці обставини та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с. 111-117), позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ПАТ СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», солідарно, на його користь 146795,53 грн завданої майнової шкоди (збитків) та 10000,00 грн завданої моральної шкоди; стягнути з відповідачів солідарно сплачений судовий збір та інші судові витрати.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; вважає, що розмір завданої позивачу шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика; відповідно позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними (а.с. 95-99).

Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 148-151), у якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду повинні нести обидва відповідача; моральна шкода і її розмір обґрунтовані в позовній заяві; у відзиві не наведено доказів на спростування наданих до позовної заяви доказів і доводів.

У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 зазначає, що висновок експерта доданий до неї не відповідає методиці проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, тому відповідно до ст. 78 ЦПК України, висновок експерта № 2891 від 05.09.2022 року не може вважатись допустимим доказом. Зазначив, що сторона відповідача вважає, що в ОСОБА_1 була можливість відразу провести дослідження автомобіля на предмет оцінки шкоди. Так як він знаходився в його володінні, але він цього не зробив, що знову ж ставить під сумнів пошкодження тих частин, які зафіксовані експертом лише 26.04.2022 року.

02.02.2023 року представником позивача подано заяву про відшкодування витрат на правничу правову допомогу (а.с. 203-205).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Заяву про відшкодування витрат на правничу правову допомогу підтримав та просив задовольнити. Позивач повідомив, що оскільки тривалий час відбувались судові процеси щодо вирішення питання встановлення вини особи, яка є винною у ДТП, а, відтак, і у завданні шкоди, він був позбавлений права своєчасно звернутись до відповідної страхової компанії за відшкодуванням шкоди, шо була спричинена відповідачем ОСОБА_2 . Однак він неодноразово звертався як до особи, що завдала шкоди його майну, страхової компанії, де була застрахована відповідальність останньої, так і до МСТБУ, що свідчить про його волевиявлення, спрямоване на законний захист його права щодо відшкодування шкоди.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав; просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Підтвердив, що його довірителька зверталась до страхової компанії з повідомленням про страховий випадок. У задоволені заяви про відшкодування витрат на правову допомогу просив відмовити.

Відповідач ПАТ СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи дана юридична осоаба повідомлялась належним чином, однак поштова кореспонденція, що направлялась останній, повернулась на адресу суду не врученою адресату у зв`язку із відсутністю за вказаною адресою (а.с. 80-81, 110, 183-184, 185-186, 187-188, 189-190). Судом ухвалою від 22.08.2022 року (а.с. 173) витребовувались у вказаного відповідача докази (страховий поліс та копія страхової справи щодо страхування відповідальності ОСОБА_3 ), однак вимоги суду залишилась не виконаними.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_4 пояснив, що ним було складено два експертних висновка, предметом дослідження яких було визначення вартості автотранспортного засобу. На момент огляду ознак заміни деталей та автозапчастин не встановлено; автомобіль був не на ходу. При першому дослідженні встановлювався розмір збитку на дату ДТП; друге дослідження було проведено з метою встановлення збитку на дату проведення експертизи (дату звернення). Матеріали, що при першому, що при другому дослідженні були одні й ті ж самі. Зазначив, що згідно методики, вартість збитку розраховується на момент пошкодження. Однак якщо власник бажає відновити стан авто, то це його право, і останній також вправі замовити актуальну оцінку вартості шкоди, і це не суперечить діючому законодавству.

Суд, дослідивши матеріали даної справи та справу про адміністративне правопорушення №278/2213/19, заслухавши пояснення сторін, дослідивши висновки експерта та його безпосередні пояснення у судовому засіданні, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2019 року о 07 год. 40 хв. гр. ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN T-4», д.н.з. НОМЕР_1 , у с. Садки Житомирського району Житомирської області, рухаючись по другорядній дорозі з ґрунтовим покриттям по вул. Поперечній на перехресті з вул. Мічуріна, яка є головною дорогою з асфальтованим покриттям, не надала переваги у русі та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN GOLD», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі. Водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.п.1.10, 16.11 ПДР України.

У цей же час ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN GOLD», д.н.з. НОМЕР_2 , 24.05.2019 року о 07 год. 40 хв. в с. Садки Житомирського району Житомирської області, під час виникнення небезпеки для руху не вжив необхідних заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN T-4», д.н.з. НОМЕР_1 , який виїхав із другорядної дороги. Водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.3 ПДР України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, обидва автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 28.08.2020 року (а.с. 12-14) ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУрАП; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито, в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення; ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито, в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 17.11.2020 року вищезазначену постанову в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закриття справи щодо нього, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення скасовано; прийнято в цій частині нову постанову, якою провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 15-19).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, сам факт ДТП 27.02.2021 року підтверджуються постановами від 28.08.2020 року та від 17.11.2020 року, які набрали законної сили та є обов`язковими для суду.

ОСОБА_2 під час ДТП керувала автомобілем, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/4829631 виданого 16.10.2018 року на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 182).

Власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLD», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с. 118-119).

Позивач звертався до ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» з заявами про виплату страхового відшкодування (а.с. 64-65, 66-68, 69-70).

Листом МТСБУ № 4-04/19009 від 31.05.2021 року на звернення позивача (а.с. 71) роз`яснено останньому про право, у разі незгоди з рішенням АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ.-КООП», звернутися до суду для вирішення спору.

Листом № 4-04/34859 від 24.09.2021 року МТСБУ повідомила позивача про те, що АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» втратило статус асоційованого члена МТСБУ, подальший розгляд його звернення виходить за межі повноважень визначених статутом; повідомлено про право, у випадку незгоди з діями чи бездіяльністю, а також прийнятим рішенням АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», спір може бути вирішений у судовому порядку (а.с. 72).

Згідно висновку експерта автотоварознавчої експертизи № 2846 від 07.05.2022 року (а.с. 20-50) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з технічної точки зору, станом на 24.05.2019 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 24.05.2019 року, становила 104111,13 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, яка мала місце 24.05.2019 року, становила 322885,50 грн; утилізація (залишкова) вартість в пошкодженому стані автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату після ДТП, яка мала місце 24.05.2019 року становила 30119,63 грн. Водночас факт врахування ПДВ залежить від форми оподаткування суб`єктів господарювання, які здійснюють роботи з ремонту КТЗ, реалізують матеріали та складові, а також здійснюють переробку металобрухту.

Відповідно до експертного висновку № 2891 від 05.09.2022 року (а.с. 120-144) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з технічної точки зору, станом на дату виконання (заяви) 02.09.2022 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 24.05.2019 року, становила 138310,53 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату виконання (заяви) 02.09.2022 року становила 481649,02 грн; утилізація (залишкова) вартість у пошкодженому стані автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату виконання (заяви) 02.09.2022 року становила 38997,67 грн. Водночас факт врахування ПДВ залежить від форми оподаткування суб`єктів господарювання, які здійснюють роботи з ремонту КТЗ, реалізують матеріали та складові, а також здійснюють переробку металобрухту.

Позивачем понесено витрати за проведення експертиз на загальну суму 8500,00 грн (а.с. 52, 147).

Станом на день розгляду справи позивачу сума страхового відшкодування не виплачена, що сторонами не оспорено.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (надалі Закон).

Відповідно до статей 3 та 5 Закону, метою такого страхування є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статті 29 та 32 Закону №1961-IV визначають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до вимог статті 34 Закону №1961-IV страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Стаття 37 Закону №1961-IV визначає, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 1) навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 2) вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 4) неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.1, 36.2, 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до положень п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Логінова Р. не брати до уваги як доказ висновок експерта № 2891 від 05.09.2022 року, суд при вирішенні даного питання бере до уваги вимоги абзацу 2 ст. 1192 ЦК України, який передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відтак вказаний доказ судом не може не братись до уваги та підлягає оцінкі у сукупності всіх доказів, здобутих під час розгляду данної справи.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про стягнення з ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 146795,53 грн, цим самим задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Щодо солідарного стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя, та з урахуванням того факту, що дітям позивача були під час ДТП (де винною особою судом визнано саме відповідача ОСОБА_2 ) спричиненні тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 261 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З досліджених матеріалів справи не встановлено, що позивач звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю.

Відтак, позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди зі страхової компанії задоволенню не підлягає.

Разом з тим, заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо перебільшеною, та оцінює її в сумі 5000,00 грн. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Щодо стягнення витрат на правничу (правову) допомогу суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги від 11.05.2022 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 11.05.2022 року, договір про надання правничої допомоги від 08.07.2022 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 08.07.2022 року, ордер серії ЖТ № 086839, довідку (звіт) про виконання адвокатом договору про надання правничої (правової) допомоги по договору від 08.07.2022 року, акт виконаних робіт адвокатом по договору про надання правничої (правової) допомоги по договору від 11.05.2022 року і 08.07.2022 року (а.с. 85, 86, 206-211).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 2 ОСОБА_1 понесено судових витрат на суму 12000,00 грн (а.с. 212)

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат(установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості суд вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Натомість, судом було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , відтак суд вважає, що раціонально буде стягнути з ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» 6000,00 грн витрат на правову (правничу) допомогу, а з ОСОБА_2 3000,00 грн.

Щодо вимоги позивача про повернення йому сплаченого судового збору в сумі 1821,52 грн, який є пропорційним зменшеному розміру позовних вимог, слід зазначити таке.

У відповідності до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки позовну вимогу в частині стягнення збитків в сумі 182150,17 грн просив позивач залишити без розгляду (а.с. 117), відтак повернути судовий збір, враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" (п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір"), не представляється можливим.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про повернення йому частини сплаченого судового збору є безпідставною, а відтак не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача 1467,95 грн судового збору; стягнути з ОСОБА_2 503,82 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141 ЦПК, ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП" про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП" на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 146795,53 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП" на користь ОСОБА_1 1467,95 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 503,82 грн судового збору.

Відмовити ОСОБА_1 у поверненні частини сплаченого судового збору в сумі 1821,52 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП" на користь ОСОБА_1 6000,00 грн витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000,00 грн витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2023 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач-2: Приватне акціонерне товариство "Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП", місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 5/13; .

Суддя О. М. Дубовік