КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Андрієнко А.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , малолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про виселення; визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням зміни предмету позову просило виселити відповідачів з кв. АДРЕСА_1 ;

визнати відповідачів такими, що втратили право користування цією квартирою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.06.2008 між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 02-10/236 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/7409 від 13.07.2008 на поточні потреби в іноземній валюті в сумі 618 000,00 дол США під 14.0 % річних та з кінцевим строком повернення в червні 2023 року.

З гідно з умовами вказаного договору іпотеки ОСОБА_1 передав банку в іпотеку належну йому на праві власності кв. АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальника за кредитним договором, 09.02.2018 ПН КМНО Осипенком Д.О. було вчинено виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі за № 871, про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог банку за кредитним договором у розмірі 6 819 940,86 грн.

В процесі примусового виконання виконавчого напису, позивач дізнався, що в квартирі, яка була передана в іпотеку ОСОБА_1 без згоди позивача були зареєстровані і проживають відповідачі. В досудовому порядку, позивачем надсилались відповідачам вимоги про виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку, проте зазначені вимоги останніми були проігноровані у зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом (т. 1 а.с .1-3, 195-199).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2022 позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , малолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про виселення; визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням залишено без задоволення (т. 3 а.с. 52-57).

В апеляційній скарзі, АТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що оскаржуване судове рішення є таким, що ґрунтується на формальному підході до вирішення справи, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в порушення п. 2.14 Іпотечного договору та прав іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк», без його згоди, відповідачі неправомірно зайняли квартиру, що є предметом Іпотеки, а Іпотекодавцем ОСОБА_1 , окрім іншого ще й неправомірно зареєстровано вищезазначених відповідачів у іпотечній квартирі. Зазначені дії відповідачів, які в добровільному порядку квартиру АДРЕСА_1 не звільняють, та не знялися з реєстрації, що перешкоджає у примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 3 а.с. 60-66).

30.09.2022 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апелянт вказує на обставини набуття права власності на квартиру, яке не скасовано. При цьому, ОСОБА_1 був іпотекодавцем у правовідносинах із банком, що не узгоджується з позицією банку, оскільки грошові кошти ОСОБА_4 брались не на купівлю спірної квартири, у якій зареєстровані позивачі.

05.10.2022 відповідачами подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що він, як власник, позбавлений можливості користуватись належним йому майном (предметом іпотеки), оскільки без відповідних правових підстав (погодження зі сторони іпотекодержателя) відповідачі зареєстровані і проживають у вказаній квартирі, а тому на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» просив суд позов задовольнити. Разом з тим, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває справа з тими самими учасниками про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності та зобов`язання поновити запис, розгляд якої призначено на 14.11.2022. Отже АТ «Альфа Банк» в своїй апеляційні скарзі безпідставно вказує, що спір про право на власність відсутній, а апелянт є власником зазначеного майна.

Крім того, при виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення (т. 3 а.с. 92-97).

В судовому засіданні представник АТ «Альфа Банк» - Сюсюра О.М. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 618 000,00 дол США зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 12.06.2023.

Також, 13.06.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором на поточні потреби в іноземній валюті в сумі 618 000,00 дол США під 14,0 % річних та з кінцевим строком повернення в червні місяці 2023 року.

Згідно з умовами вказаного іпотечного договору ОСОБА_1 передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

09.02.2018 ПН КМНО Осипенком Д.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 871, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 6 819 940,86 грн., що становить частину заборгованості по відсоткам за кредитним договором, а також витрати по вчиненню виконавчого напису.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 по цивільній справі № 761/1397/19 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», ПН КМНО Осипенка Д.О., третя особа: ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 871, вчинений ПН КМНО Осипенком Д.О., 09.02.2018 про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що він, як власник позбавлений можливості користуватись належним йому майном (предметом іпотеки), оскільки без відповідних правових підстав (погодження зі сторони іпотекодержателя) відповідачі зареєстровані і проживають у вказаній квартирі, а тому на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» просив суд позов задовольнити.

Відповідно до правових позицій висловлених Верховним Судом в постанові від 11.06.2021 по справі № 488/2619/17, нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК України, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому згідно ч. 2 ст. 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Із матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру ОСОБА_1 набув відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2008, в той час, як іпотечний договір № 02-10/236 було укладено 13.06.2008.

Отже, порушення банком питання про виселення відповідачів із спірної квартири суперечить ч. 2 ст. 109 ЖК України. Також, саме рішенням суду має бути зазначено інше жиле приміщення, яке надається особам, що виселяються.

Разом з тим, як на підставу для задоволення позову, банк зазначає направлену вимогу відповідачам про виселення від квітня 2018 року, яка була направлена останнім в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, який постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 було визнано таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, банк заявляє, що набув право власності на іпотечну квартиру в поза судовому порядку, однак, іншої вимоги про виселення мешканців, в межах вирішення питання у позасудовому порядку, направлено не було, що було підтверджено у судовому засіданні.

В подальшому, підстави позову банком змінено не було, тобто, підставами для виселення мешканців, і на даний час, залишається вчинений виконавчий напис, який було оскаржено та визнано таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстави для виселення відповідачів із зазначеної квартири, і задоволення позову.

Також, слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 569/4373/16-ц зроблено висновок про те, що не є підставою для виселення члена сім`ї власника житлового будинку, у тому числі й колишнього, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

Посилання апелянта на те, що право власності на спірну квартиру належить банку, і воно не скасовано, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки відповідачами, у справі № 761/1397/19 оскаржується безпосередньо право власності банку на спірне нерухоме майно, тому не можливо однозначно вказати про відсутність спору між сторонами у даному питанні.

За зазначених обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст складено 17 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді А.М. Андрієнко

Т.О. Невідома