Справа № 466/863/23
Провадження № 2/466/1001/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 лютого 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Коновал Х.В.

справа №466/863/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування ШРА ЛМР, ОСОБА_3 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька

в с т а н о в и в:

23.01.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування ШРА ЛМР, ОСОБА_3 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без письмової згоди батька ОСОБА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , укладеному ІНФОРМАЦІЯ_2 у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 . Син проживає з позивачем у квартирі її матері за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач також зареєстрована за вищевказаною адресою.

09.01.2023 року позивач ОСОБА_1 через ЦНАП звернулась до Шевченківської районної адміністрації ЛМР, як до органу реєстрації місця проживання із заявою щодо реєстрації дитини за місцем проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить її матері на праві приватної власності.

11.01.2023 року позивач отримала відмову відповідача ШРА ЛМР у реєстрації місця проживання з підстав відсутності згоди батька на реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 віднедавна вирішив зникнути з їх з сином життя, на телефонні дзвінки не відповідає, тому отримати згоду на реєстрацію малолітнього сина від його батька є неможливим.

Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому законом порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Так, як зазначає позивач, малолітній син ОСОБА_5 фактично проживає разом з нею у житлі, що на праві власності належить її матері ОСОБА_3 , яка не заперечує проти реєстрації внука за місцем проживання в її житлі. Спору між батьками щодо місця проживання дитини не має. В зв`язку з відсутністю відповідача, позивач позбавлена можливості отримати згоду останнього на реєстрацію дитини за фактичним місцем проживання, чим порушуються права малолітньої дитини.

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у її відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у її відсутності.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 10 квітня 2019 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, актовий запис №584, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу у сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З Акту ОСББ «Колос-Газ» №1 від 24.01.2023 року вбачається, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак не зареєстрований за вказаною адресою.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 , матері позивача на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до центру надання адміністративних послуг ШРА із заявою про реєстрацію місця проживання свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за її місцем реєстрації. Проте, їй відмовлено у реєстрації сина у зв`язку з тим, що відсутня згода батька на реєстрацію місця проживання дитини ОСОБА_4 .

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Відповідно до п. 3 ст. 87 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли: особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

За приписами частини третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 7 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. У разі якщо місце проживання батьків або інших законних представників дитини зареєстровано/задекларовано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Відповідно до п. 17 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.

Відповідно до п. 33 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що спору між сторонами щодо місця проживання дитини немає, дитина фактично проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 у власній квартирі її матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, позивач позбавлена можливості зареєструвати місце проживання дитини ОСОБА_4 , оскільки відповідач ОСОБА_2 будучи громадянином Республіки Польща зник з їх життя, на телефонні дзвінки не відповідає, тому отримати згоду на реєстрацію малолітнього сина від батька є неможливим.

Враховуючи викладене, оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити повністю.

Надати дозвіл ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації матері за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), судовий збір в розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 17.02.2023 року.

Суддя О. І. Ковальчук