Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1607/22 Головуючий у 1-й інст. Рудника М. І.
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №288/1607/22 за заявою представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Цімури Яромира Володимировича про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача,

за апеляційною скаргою представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Цімури Яромира Володимировича на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2022 року, постановлену під головуванням судді Рудника М.І. у смт. Попільня,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року позовну заяву залишено без розгляду за клопотанням позивача.

21 листопада 2022 року адвокат Цімура Я.В. в інтересах відповідача звернувся із клопотанням про розподіл судових витрат.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2022 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

У апеляційній скарзі адвокат Цімура Я.В. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат у справі №288/1607/22, а саме: стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ФОП ОСОБА_1 фактично понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 7125 грн. Зазначає, що звернувшись до суду із названим позовом, позивач діяв недобросовісно. Не дотримуючись наміру досягнення головної мети судового розгляду - вирішення спору, позивач створив відповідачу умови, які призвели до укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, відповіді на пропозицію, що свідчить про те, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача в передбачуваних законом випадках та у разі настання певних умов.

На думку заявника, позов ОСОБА_2 залишено без розгляду після того, як відповідачем було сформовано правову позицію у справі, подано обґрунтований відзив та письмові пояснення у відповідь на заяву позивача щодо огляду меблів, отже позивач усвідомив, що ним було подано необґрунтований позов. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду хоча і є диспозитивним правом позивача, передбаченого нормами ЦПК України і звернення з позовом до суду є суб`єктивним правом позивача, доступ до якого йому гарантований, зокрема пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, однак при їх здійсненні слід враховувати і вимоги частини четвертої статті 12 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних прав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Вирішуючи клопотання адвоката Цімури Я.В. про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача ОСОБА_2 необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. Крім того, судом не приймалося рішення про визнання дій позивача такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками місцевого суду, мотивуючи наступним.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, системний аналіз наведених норм процесуального закону дозволяє дійти висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Тому для задоволення вимог адвоката Цімури Я.В. про стягнення на користь відповідача понесених судових витрат на правову допомогу заявник повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з даним позовом до суду, чи були його дії умисними та якими доказами підтверджуються ці обставини.

У клопотанні про розподіл судових витрат, а саме стягнення з відповідача 7125 грн., пов`язаних із правовою допомогою, заявник зазначив, що підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду, є необґрунтовані дії позивача, які полягають у поданні безпідставного позову. Інших доводів, які би вказували на умисні, недобросовісні дії позивача, спрямовані на зловживання процесуальними правами, згадане клопотання не містить.

Суд першої інстанції правильно констатував, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія є диспозитивним правом позивача, передбаченим нормами ЦПК України і при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій останнього, як-то передбачено вимогами ч.9 ст.141 ЦПК України, що виключає можливість задоволення вимог про компенсацію здійснених відповідачем витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, є недостатніми для скасування ухвали суду і через їх необґрунтованість не заслуговують на увагу.

Відтак, на підставі ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Цімури Яромира Володимировича залишити без задоволення, а ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді