ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/649/23 Справа № 191/3962/21 Суддя у 1-й інстанції - Прижигалінська Т.В Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городнича В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2021 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що наказом відповідача від 18.08.2021 року №14/Д, згідно зі ст.147 КЗпП України йому було оголошено догану. В наказі від 18.08.2021 року не зазначено всіх складових дисциплінарного проступку. Під час перевірки службової діяльності СКПР він знаходився у відпустці, з якої вийшов 13.07.2021 року. 15.07.2021 року він отримав довідку перевірки службової діяльності СКПР. 16.07.2021 року та 21.07.2021 року ним надано начальнику служби воєнізованої охорони ОСОБА_2 службові листи з приводу зазначених порушень. При вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не розглядались і не були прийняті до уваги стаж його роботи, факти того чи притягувався він раніше до дисциплінарної відповідальності та чи маються інші обставини які необхідно врахувати при накладенні на нього дисциплінарного стягнення. Його притягнення до дисциплінарної відповідальності стало для нього шокуючою несподіванкою, яка призвела до стресового стану. Інформація про притягнення до відповідальності стала відома широкому колу його підлеглих, його колег, рідним та близьким людям, що змусило його соромитися та виправдовуватися. В цей час його родина теж переживала відносно втрати його посади. Через видання незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності він позбавлений премії у серпні 2021 року. Відповідач систематично намагаєься притягнути його до дисциплінарної відповідальності, що створює перепони для сумлінного виконання ним його службових обов`язків та наносить негативний відбиток на його психологічний та моральний стан. Вважає, що розмір моральної шкоди повинен визначатися подвійним розміром невиплаченої йому премії, а саме, 14212, 80 грн. Просив суд визнати протиправним та скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 18.08.2021 року № 14/Д в частині оголошення догани; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 14212 грн. 80 коп., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 18.08.2021 року №14/Д в частині оголошення догани ОСОБА_1 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 7106,40 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 1816 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року в частині відмови стягнення з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, які ОСОБА_1 поніс у зв`язку із розглядом справи, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на його користь витарти на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, які ОСОБА_1 поніс у зв`язку із розглядом справи.

В апеляційній скарзі АТ «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу АТ «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року просить залишити рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення; включити в склад судових витрат позивача -витрати на надання правничої допомоги адвоката, стягнути з відповідача витрати на надання правничої допомоги адвоката у розмірі 1500грн.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга АТ «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» -не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу №Н3-1-1-9/87 від 22.07.2021 року наради під головуванням першого заступника директора регіональної філії встановлено, що комісією Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця» в період з 05.07.2021 року по 09.07.2021 року проведено перевірку службової діяльності підрозділів воєнізованої охорони регіональної філії, про що складено відповідну довідку. З боку НОРВПР ОСОБА_1 встановлені порушення організації роботи особового складу підрозділів. Також нарада ухвалила: НОРВПР ОСОБА_1 до 23.07.2021 року надати особисті пояснення на ім`я директора щодо незадовільної організації роботи особового складу підрозділів (а.с.33-41).

Наказом №14/Д від 18.08.2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності згідно ст.147 КЗпП України за неналежне виконання посадових обов`язків начальника стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» та йому оголошено догану. Даний наказ містить встановлені на нараді 22.07.2021 року порушення з боку позивача (а.с.24-25).

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

За правилами ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника (керівника), якщо вони мають законний характер.

У цих спірних правовідносинах суд виходить із важливості дотримання принципів належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, які систематизовано в Рекомендаціях СМ/Rec (2007) 7 щодо належного управління.

Отже, керівник як посадова особа, яка наділена відповідно до законодавства повноваженнями, що мають вплив на права та інтереси людей, має діяти відповідно до закону в межах норм, що окреслює його повноваження. Роботодавець не повинен діяти свавільно (Рекомендація СМ /Rec (2007) щодо належного управління (стаття 2).

Залежно від змісту і характеру прав і обов`язків, що належать роботодавцю (керівнику), його правове становище визначається наявністю нормотворчої влади (прийняття локальних нормативних актів), адміністративно-диспозитивної влади (видання обов`язкових для виконання розпоряджень з приводу виконання трудових обов`язків), дисциплінарної влади (застосування заохочень, заходів дисциплінарної та матеріальної відповідальності).

Зміст рішень, прийнятих відповідною посадовою особою, а також порядок їх ухвалення мають ґрунтуватися на законі.

Роботодавець при виконанні адміністративних повноважень повинен діяти лише в чітко окреслених межах. Він не має діяти упереджено або його дії не мають сприйматися як такі (Рекомендації СМ /Rec (2007)7 щодо належного управління (стаття 4), Рекомендація № R (2000) 6 щодо статусу посадових осіб в Європі (Принцип 13).

Під час ухвалення відповідного рішення роботодавець має враховувати всі фактори, що стосуються цього рішення, при чому кожен фактор підлягає ретельному аналізу. Фактори, що не є ревалентними, повинно виключити з розгляду. На процес ухвалення адміністративного рішення не мають впливати особисті інтереси або упереджене ставлення посадової особи, яка ухвалює рішення. Слід уникати будь-яких проявів упередженості.

Ст. 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід як догана.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України).

Таким чином, в силу ст.ст.147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Аналіз указаних вище норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавець повинен довести дотримання законодавства про працю.

Згідно ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Зазначене узгоджується із ч.1 ст.81 ЦПК України за змістом якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

В наказі від 18.08.2021 року №14/Д не зазначено всіх складових дисциплінарного проступку: а саме, наказ не містить вини позивача та наявності причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на нього трудових обов`язків.

Також до застосування дисциплінарного стягнення від порушника ОСОБА_1 не було витребувано письмових пояснень, а навпаки нарадою 22.07.2021 року його було зобов`язано надати письмові пояснення до 23.07.2021 року, що свідчить про неврахування відповідачем його письмових пояснень при вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Також з документів службової перевірки не вбачається, що були враховані всі обставини, за яких вчинений проступок. Крім того, згідно досліджених судом письмових доказів зазначені в наказі порушення виявлені на підставі службової перевірки з 06.07.2021 року по 09.07.2021 року, а накладено дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 18.08.2021 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого ст.148 КЗпП України.

Також службовою перевіркою не було встановлено дат вчинення кожного проступку, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст.148 КЗпП України в частині накладення стягнення не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності вирішено відповідачем упереджено та без дотримання вищезазначених вимог закону, у зв`язку з чим наказ від 18.08.2021 року № 14/Д про накладення догани на ОСОБА_1 має бути визнаний протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст.32, 56, 62).

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від - характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності без дотримання передбачених законом вимог призвели до стресового стану і фактично спричинили шок.

Суом першої інстанції враховано, що при вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не розглядались і не були прийняті до уваги стаж роботи позивача, чи притягувався він раніше до дисциплінарної відповідальності; чи маються інші обставини, які необхідно врахувати при накладенні дисциплінарного стягнення.

Наказом керівництва Дніпровського загону воєнізованої охорони №235/НОР-1 від 16.07.2019 року затверджено положення про преміювання працівників (а.с.52-55).

Розділом 5 вказаного наказу визначено розміри премії для Стрілецьких команд з профілактичної роботи та Стрілецької команди швидкого реагування, а саме для керівництва у розмірі до 70% від посадового окладу (а.с.55). Оклад позивача, на день оголошення наказу, складав 10152 грн., тобто 70% премії від окладу складає 7106, 40 грн (а.с.56).

Відповідно до пункту 3.4. наказу №235/НОР-1 працівникам, до яких у розрахунковому періоді було застосовано дисциплінарне стягнення, премія не нараховується. Тобто позивача через видання незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позбавили премії у серпні 2021 року.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, дійшов правильного висновку, що моральна шкода в подвійному розмірі невиплаченої позивачу премії, а саме, 14212, 80 грн., не підлягає стягненню, оскільки судовим рішенням від 26.04.2021 року наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності був скасований та стягнуто з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі невиплаченої премії за місяць, а даним наказом позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності вже за інші порушення. Дані обставини не можуть свідчити про намагання відповідача притягнути його незаконно до відповідальності або про наявність особистої зацікавленості з боку відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме, в розмірі невиплаченої за серпень премії 7 106, 40 грн., що складає 70 % від його окладу.

Разом з цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем та його представником надано лише ордер на надання правничої допомоги, передбачених положеннями ст.137 ЦПК України документів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн суду не було надано.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач, окрім іншого, просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн (а.с.11).

Також, до позовної заяви надано ордер серія АЕ №1044984, виданий адвокатським бюро "Кучерук "Консільєрі" згідно якого інтереси ОСОБА_1 представляє адвокат Кучерук А.В. (а.с.57), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Кучерук А.В.(а.с.58-59).

Як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2021 року адвокатом Кучерук А.В. до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.150-151), а також копію договору про надання правової допомоги від 01.11.2021 року №28/ФО-АБ/21 (а.с.152153), акт №1 від 22.11.2021 року приймання -передачі (а.с.154), рахунок на оплату №1/28 від 22.11.2021 року (а.с.155), квитанцію №36031667 від 10.12.2021 року (а.с.156).

Листом Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області зазначені документи повернуто Кучерук А.В. (а.с.158).

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем в ході судового розгляду, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну допомогу.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ордеру серія АЕ №1044984 від 17.11.2021 року правничу допомогу позивачу надавав адвокат Кучерук А.В.

01 листопада 2021 року між позивачем та Кучерук А.В. укладено договір про надання правової допомоги №28/ФО-АБ/21.

Згідно акту №1 від 22.11.2021 року приймання -передачі юридичних послуг до договору про надання правової допомоги №28/ФО-АБ/21 від 01.11.2021 позивачу надані наступні послуги: попередня юридична консультація, підготовка правової позиції, написання позовної заяви, участь у судових засіданнях (а.с.154).

Відповідно до рахунку на оплату №1/28 від 22.11.2021 року вартість наданих послуг складає 7000 грн (а.с.155).

Відповідно до квитанції №36031667 від 10.12.2021 року позивачем сплачено суму у розмірі 7000 грн (а.с.156).

Колегія суддів вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.

Отже, з урахуванням того, що сума витрат на правничу допомогу заявлена у встановлений законом строк, є підтвердженою відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, витраченого адвокатом часу на надання послуг, а також квитанцією про оплату наданих послуг, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є слушними та вимога ОСОБА_1 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу підлягає задоволенню , рішення в частині відмови ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу слід скасувати.

Доводи апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", що судом першої інстанції не враховано наявність всіх елементів у дисциплінарному проступку вчиненому позивачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки роботодавець не надав докази фактів винного вчинення працівником (позивачем) дисциплінарного проступку.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність такої умови як: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку.

Апелянт зазначає одним із елементів дисциплінарного проступку те, що в стрілецьких командах з профілактичної роботи (СКПР) застосовано норму тривалості робочої зміни у 24 години та складались і затверджувались попередні графіки роботи замість графіків змінності, однак апелянт не довів суду чи доводили до відома позивача Положення про регулювання робочого часу та часу відпочинку працівників воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця», затвердженого рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 25.02.2020 року.

Також, апелянт зазначає одним із елементів дисциплінарного проступку позивача те, що до особового складу СКПР не завжди своєчасно доводяться нормативні документи, а саме спільний наказ Міністерства внутрішніх справ та Міністерства інфраструктури від 02.03.2020 року №204/175 «Про затвердження порядку взаємодії органів (підрозділів) поліції з підрозділами АТ «Укрзалізниця», однак апелянт не довів суду чи доводили до відома позивача зазначений наказ.

Зазначені доводи відповідача є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на їх підтвердження суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", що місячний строк для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не порушено, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про вчинення позивачем дисциплінарного проступку апелянту АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" стало відомо під час перевірки підрозділів воєнізованої охорони філії, яка проводилась комісією у складі фахівців Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця» в період з 06.07.2021 року по 09.07.2021 року. Виявивши порушення з боку позивача та будучи обізнаним про факт скоєння позивачем правопорушення, 22.07.2021 року апелянт на відповідній нараді ще раз документально встановив факт скоєння позивачем правопорушення, тоді як кінцевою датою виявлення апелянтом правопорушення з боку позивача є 09.07.2022 року.

Доводи апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", що належним доказом завдання моральної шкоди є висновок експерта, а відтак позивачем не доведено наявність душевних страждань, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки призначення по справі судово-психологічної експертизи є недоцільним, так як наявність висновків судово-психологічної експертизи не є обов`язковою для суду при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди. Наявність чи відсутність у позивача моральної шкоди може бути встановлена судом без проведення відповідної експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця".

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - адокат Кучерук А.В. просить включити в склад судових витрат позивача -витрати на надання правничої допомоги адвоката в суді апеляційної інстанції та стягнути з відповідача витрати на надання правничої допомоги адвоката у розмірі 1500грн.

Згідно ордеру серія АЕ №1044984 від 21.11.2022 року правничу допомогу позивачу надавав адвокат Кучерук А.В.

21 листопада 2022 року між позивачем та Кучерук А.В. укладено договір про надання правової допомоги №28/ФО-АБ/22.

Згідно акту №2 від 22.11.2022 року приймання -передачі юридичних послуг до договору про надання правової допомоги №28/ФО-АБ/22 від 21.11.2022 ОСОБА_1 надані наступні послуги: підготовка, написання, подання відзиву на апеляційну скаргу, підготовка інших процесуальних документів у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до рахунку на оплату №2/28 від 21.11.2022 року вартість наданих послуг складає 1500 грн.

Проаналізувавши наведений в акті приймання -передачі юридичних послуг обсяг виконаних робіт, детальний опис наданих позивачу адвокатом послуг, а також подані документи, колегія суддів дійшла висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому вимога ОСОБА_1 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню і стягненню в сумі 8500 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" -залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу-скасувати, позовні вимоги ОСОБА_1 до Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн -задовольнити, стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" -залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу-скасувати і винести в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення витрат на правничу допомогу -задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова