Справа № 761/9206/22
Провадження № 2/761/1731/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В,.

представника позивача: ОСОБА_6.

представника відповідача: ОСОБА_7.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», ОСОБА_2 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (надалі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі по тексту-відповідач 2), у якому просила суд стягнути з відповідача 1 на користь позивача невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі - 6 625,71 грн., з відповідача 2 на користь позивача матеріальну шкоду у сумі - 43 472,70 грн. та моральну шкоду у розмірі - 10 000,00 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат, а саме: 992,40 грн. судового збору, 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 3 000,00 грн. на проведення оцінки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 листопада 2021 року о 14 год. 30 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Coupe», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по площі Амурській у м. Києві, у порушення вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.3 ПДР України, не врахувала дорожню обстановку, під час перестроювання не впевнилася, що це буде безпечним, не надала перевагу у русі транспортному засобу «Hyundai Ioniq», н.з. НОМЕР_2 , який рухався по тій смузі, на яку вона мала перестроїтися, та скоїла з ним зіткнення, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2022 р. у справі №752/27737/21 водія ОСОБА_2 було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Hyundai Ioniq», н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність відповідача 2 на момент ДТП була застрахована відповідачем 1. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн., франшиза - 2 600,00 грн.

Позивач звернулась із заявою до страхової компанії та отримала страхове відшкодування у сумі 120 774,29 грн.

Разом із тим, згідно зі Звітом №906/11-21 від 30.11.2021 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Ioniq», н.з. НОМЕР_2 у зв`язку з його пошкодженням у ДТП складає 136 591,92 грн. У той же час, загальна вартість понесених позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля складає 148 995,30 грн. Тому, на думку позивача, відповідач має компенсувати 130 000,00 грн. (ліміт відповідальності) - 120 774,29 грн. (виплачене страхове відшкодування) - 2 600,00 грн. (франшиза) = 6 625,71 грн.

Натомість, різницю між повною вартістю відновлювального ремонту і належною страховою виплатою, на думку сторони позивача, має відшкодувати винуватець ДТП, що становить 148 995,30 грн. (фактичний розмір шкоди) - 127 400,00 грн. (належне до виплати страхове відшкодування) = 21 595,30 грн. Крім того, ОСОБА_2 має відшкодувати позивачу втрату товарної вартості у сумі 21 877,40 грн., а разом 43 472,70 грн.

Також позивачу було заподіяно моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача 2, що призвело до пошкодження автомобіля. Позивач при цьому зазнала незручностей, обумовлених необхідністю проведення ремонту автомобіля й отримання відшкодування у судовому порядку. ОСОБА_1 оцінює заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору, на правову допомогу та проведення оцінки.

Оскільки у досудовому порядку даний спір не було вирішено, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 зазначив, що страховою компанією було здійснено страхове відшкодування на підставі звіту від 17.12.2021 року, а звіт позивача не слід приймати до уваги. Страхова компанія не має зазначатись відповідачем у справі, оскільки лише з винної у ДТП особи підлягають стягненню непокриті страховим відшкодуванням витрати. Відтак, представник просив відмовити у задоволенні позову до відповідача 1, а також заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

У відповіді на відзив представник позивача вказав на неналежність, недопустимість та недостовірність звіту від 17.12.2021 року, на підставі якого було розраховано страхове відшкодування.

Відзиві на позовну заяву від відповідача 2 не надходило.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданому відзиві просив суд у разі неявки у судове засідання представника розглядати справи за його відсутності.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні просив суд в задовленні позову відмовити, оскільки законом визначено обов`язок сплати страхового відшкодування виключно страховою компанією.

Згідно положень ст.211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що представник відповідача 1 просив розглядати справу за його відсутності, а також беручи до уваги, що справа перебуває у провадженні суду з червня 2022 року, суддя дійшов до висновку про можливість розглянути дану справу за відсутності відповідача 1.

Ухвалою судді від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 03.11.2022 року до матеріалів справи долучено відзив відповідача 1 на позов на відповідь на відзив відповідача 1.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником автомобіля «Hyundai Ioniq», н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 (а.с. 14).

06 листопада 2021 року о 14 год. 30 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Coupe», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по площі Амурській у м. Києві, у порушення вимог п.п.2.3 (б), 10.1, 10.3 ПДР України, не врахувала дорожню обстановку, під час перестроювання не впевнилася, що це буде безпечним, не надала перевагу у русі транспортному засобу «Hyundai Ioniq», н.з. НОМЕР_2 , який рухався по тій смузі, на яку вона мала перестроїтися, та скоїла з ним зіткнення, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2022 р. у справі №752/27737/21 водія ОСОБА_2 було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнню останнього до відповідальності в межах санкції ст.124 КУпАП (а.с. 12).

У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов'язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «Hyundai Ioniq», н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що доведено в судовому засіданні.

За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За умови ч.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч.4 ст.36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Згідно ч.1 ст.12 вказаного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір відшкодування страховиком шкоди (збитків), завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); шкодою, заподіяною майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (пункт 32.4 статті 32); шкодою, пов'язаною із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32); сумою франшизи, розрахованою за правилами пункту 12.1 статті 12.

Згідно з п.3 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він у визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено статтею 1194 ЦК України. Згідно з її положеннями особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач 1 як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відповідні роз`яснення містяться і в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Як вказано у постанові Верхового Суду від 04.07.2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається із Полісу №ЕР-203756652 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який є чинним станом на 06.11.2021 року, то цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп». При цьому, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000,00 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн., розмір франшизи - 2 600,00 грн. (а.с.15-16).

ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 на виконання вимог ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернулась із повідомленням від 06 листопада 2021 року до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про ДТП (а.с.17), а у подальшому, у порядку ст.35 вказаного Закону із заявою про страхове відшкодування від 03.12.2021 року (а.с.18).

28.12.2021 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 120 774,29 грн. (а.с.19).

Як вбачається із пояснень представника страхової компанії, що викладені у відзиві, сума страхового відшкодування була розрахована на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Ioniq», н.з. НОМЕР_2 від 17.12.2021 року (а.с. 94-114).

У відповідності до даного звіту, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ «Hyundai Ioniq», д.р.н. НОМЕР_2 станом на 15.11.2021 року складає 123 374,29 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ. При цьому, за даним звітом, втрата товарної вартості автомобіля не нараховується.

Тому, за вирахуванням розміру франшизи (2 600,00 грн.), позивачу було виплачено страхове відшкодування у сумі 120 774,29 грн.

У той же час, стороною позивача надано Висновки щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, дата оцінки 15.11.2021 року, що проведено СОД ФОП ОСОБА_5 на підставі договору №906/11-21 від 15 листопада 2021 року (а.с. 20-36).

За таку оцінку ОСОБА_1 було сплачено на користь ФОП ОСОБА_5 3 000,00 грн. (а.с. 37).

Так, за вказаними висновками, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Ioniq», р.н. НОМЕР_2 становить 158 469,32 грн. Вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 136 591,92 грн. Ринкова вартість автомобіля складає 658 949,73 грн. Величина втрати товарної вартості дорівнює 21 877,40 грн.

У той же час, позивач, відремонтувавши свій автомобіль, сплатила на рахунок ТОВ «Едем-Карпейнт» кошти у загальному розмірі 148 995,30 грн., що документально підтверджено у ході розгляду справи (а.с. 38-40).

Тому, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 , звернулась до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою про перегляд суми збитку та про доплату страхового відшкодування, що не перевищує розмір ПДВ від 14.01.2022 року (а.с. 46-47) та до ОСОБА_2 із претензією по повне відшкодування шкоди на суму 53 098,41 грн. (а.с. 48-50).

За умовами ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, у зв`язку з тим, що фактично витрати на проведення ремонту автомобіля позивача після ДТП склали 148 995,30 грн., враховуючи ліміт відповідальності страховика у розмірі 130 000,00 грн. та розмір франшизи - 2 600,00 грн., за виключенням сплаченого страхового відшкодування у сумі 120 774,29 грн., зі страховика винної у ДТП особи на користь позивача слід стягнути - 6 625,71 грн. (130 000,00 грн. - 2600,00 грн. - 120 774,29 грн.), що вказує на задоволення позовних вимог до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» у повному обсязі.

При цьому суд зауважує, що ні висновок, наданий позивачем, ні звіт, наданий страховою компанією для визначення даної суми страхового відшкодування не враховувався судом, оскільки судом було розраховано таку суму на підставі фактично понесених витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача.

У той же час, оскільки належної до виплати страхової суми недостатньо для повного відшкодування завданої ОСОБА_2 шкоди, остання зобов`язана сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Так, різниця між фактичними витратами на проведення ремонту автомобіля - 148 995,30 грн. та належною до виплати сумою у межах ліміту відповідальності за виключенням франшизи 127 400,00 грн. становить 21 595,30 грн. Вказану суму коштів слід стягнути з винної у ДТП особи, оскільки страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди.

За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Крім того, при вирішення справи судом врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного суду України від 04.06.2014 року за №6-49цс14, щодо перегляду судових рішень з підстав неоднакового застосування судами законодавства щодо стягнення шкоди, пов"язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу.

У вказаній постанови зроблено висновок про те, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, зapoєднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 13.05.2019 р. у справі №369/2403/17

Як зазначалось вище, згідно Висновків щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, дата оцінки 15.11.2021 року, що проведено СОД ФОП ОСОБА_5 , величина втрати товарної вартості дорівнює 21 877,40 грн.

Представник відповідача 2 не надав суду доказів на спростування наведеного висновку, не заявляла клопотань про проведення судової експертизи, а отже несе ризики настання для неї негативних наслідків нереалізації процесуальних прав.

Таким чином, з метою відшкодування позивачу в повному обсязі збитків, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням автомобіля, з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума втрати товарної вартості транспортного засобу, що складає - 21 877,40 грн.

При цьому, підстав для його неприйняття до уваги у судовому засіданні не встановлено, адже за ч. 4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Щодо відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, проведеного позивачем до звернення до суду.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а.

Оскільки замовлення експертного дослідження від 30.11.2022 р. відбулось за ініціативою сторони позивача до звернення до суду з позовом, відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з відповідачів.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди варто вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна, позивач перенесла сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю певний час використовувати свою власність за її прямим призначенням, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 000,00 грн.

Розподіляючи судові витрати суд керується наступним.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З метою отримання професійної юридичної допомоги, ОСОБА_1 уклала з адвокатом Конюшко Д.Б. договір про надання правової допомоги №08/11/21-ЮП/ІL від 05 листопада 2021 року, п. 4.1. якого передбачено, що за послуги, надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначається у Додатку №1 до цього договору (а.с. 59).

Із акту виконаних робіт №1 до Договору про надання правової допомоги №08/11/21-ЮП/ІL, адвокат виконав, а замовник прийняв та оплатив юридичні послуги, всього до сплати 10 000,00 грн. (а.с. 60).

Фактична сплата вказаних коштів підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №08/11/21-ЮП/ІL (а.с. 61).

Представник відповідача 1 зазначив, що вказаний розмір судових витрат є необґрунтованим, непропорційним ціні позову, надмірним.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення даного позову, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачів до 8 000,00 грн.

На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи, професійну підготовку представників до її розгляду, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та значення даної справи для позивача.

Тому, з відповідача 1 на користь позивача слід стягнути 1 000 грн. витрат на правову допомогу, а з відповідача 2 - 7000 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі - 124,05 грн., а з відповідача 2 на користь позивача - 868,35 грн. пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 133, 137, 141, 211, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», ОСОБА_2 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 несплачену частину коштів страхового відшкодування у розмірі - 6 625,71 грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичними витратами на проведення ремонту автомобіля та належною до виплати страховою сумою у сумі - 21 595,30 грн., суму втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі - 21 877,40 грн. та кошти моральної шкоди у розмірі - 3 000,00 грн., а всього - 46 472 (сорок шість тисяч чотириста сімдесят дві) гривні 70 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 124,05 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі - 1 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 868,35 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі - 7000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів моральної шкоди з ОСОБА_2 , - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», , адреса знаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: А.А.Осаулов

повний текст рішення виготовлено 17.02.2023 року