Справа № 147/11/23
Провадження № 2/147/74/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борейко О. Г. ,

із секретарем Подолян Т. І.,

за участю позивачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) у режимі відеоконференції з Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2022 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та процентів за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є користувачами земельних ділянок: площею 2,0627 га, кадастровий номер НОМЕР_5, площею 2,0504 га, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 2,0969 га кадастровий номер НОМЕР_7, площею 2,0985 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташовані на території Бронницької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_3 здійснював перепродаж зерна, яке в подальшому відгружав на ТОВ «Крижопільський елеватор». З отриманих коштів відповідач забирав частину за свої послуги, а решту зазвичай повертав позивачам.

Разом з тим, 17.08.2019 позивачі передали ОСОБА_3 зерно, загальною масою 35 тон 500 кг, ціна за 1 тону на той час становила 140 доларів США. ОСОБА_3 отримав вказане зерно та повинен був відвантажити його на ТОВ «Крижопільський елеватор», після чого віддати позивачам їх частину коштів. В загальному, відповідач передав позивачам лише 2270 доларів США. Кошти у розмірі 3000 доларів США повернуто не було. Відповідач пообіцяв, що вказані кошти будуть повернуті впродовж двох місяців, однак цього не відбулося. На неодноразові звернення позивачів відповідач не реагував, відключив телефон і ігнорував будь-які спроби зв`язатися.

Через півтора роки від вказаної події позивачі звернулися до відповідача із листом-вимогою про повернення коштів. Відповідач вийшов на зв`язок та після довгих умовлянь повернути гроші повідомив, що у нього взагалі немає грошей, відсутнє місце роботи та він не може віддати борг. В ході перемовин сторони досягли домовленості, після якої відповідач протягом декількох місяців повернув позивачам суму в загальному розмірі 300 доларів США та написав розписку про тое, що ним було отримано зерно, за яке він має повернути кошти в сумі 2700 доларів США до 31.12.2021. Вказану розписку було підписано усіма учасниками.

Строк, визначений в розписці вже закінчився, станом на 19.12.2022 відповідач не виконує своє зобов`язання щодо повернення боргу. З огляду на викладене, позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь в рівних частинах заборгованість в розмірі 2700 доларів США та сплачений ними судовий збір.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав.

Ухвалою суду від 06 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу ОСОБА_2 строк тривалістю сім днів для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 26 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеокоференції з приміщення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за участю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та зазначив, що ОСОБА_3 брав у них з ОСОБА_2 зерно, частину грошей за яке оплатив, а частину (2700 доларів США) не оплатив. На усні домовленості щодо сплати боргу не реагував.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Стверджує, що відповідач як трейдер купував у них зерно і повертав гроші. З елеватора гроші отримав (що позивачі дізнавались), але позивачам всю суму не повернув. Вказує, що разом з ОСОБА_1 змушені були відібрати розписку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 зазначив, що позов визнає та повідомив, що гроші йому не додали у Крижопільському елеваторі. Через війну він не міг виїхати за кордон, наразі не працевлаштований, тому віддати борг немає змоги.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

14 квітня 2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (позикодавці) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики грошових коштів у формі письмової розписки, за умовами якого відповідач зобов`язується повернути позивачам частину неповернутих грошових коштів за отримане ним 17.08.2019 зерно в кількості 35 тон 500 кг, яке було завезено відповідачем на Крижопільський елеватор. Розмір боргу становить 2700 доларів США, з визначенням строку повернення суми позики до 31.12.2021. Згідно з умовами договору позики, у разі невиконання зобов`язання щомісяця сума боргу буде збільшуватись на 20 % (а.с. 9).

На неодноразові усні звернення і вимоги позивачів відповідач борг не повертає.

На переконання позивачів, між сторонами виникли правовідносини щодо позики, в даному випадку зерна, за яке відповідач зобов`язався повернути позивачам кошти, однак своє зобов`язання не виконав, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Факт укладення договору позики від 14.04.2021 між сторонами не оспорюється.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про повернення позивачам відповідачем коштів у сумі 2700 доларів США.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Виходячи із частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

Аналіз зазначених правових норм у поєднанні із положенням статті 6 ЦК України дає підстави для висновку, що Цивільний кодекс як кодифікований акт у галузі цивільного права не містить вичерпного переліку всіх видів договорів і не передбачає повної правової регламентації, а тому особа вправі врегулювати свої правовідносини шляхом укладання правочину, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

До аналогічного висновку прийшов ВС у постанові від 29.07.2020 по справі №316/1988/16-ц.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між сторонами виникли відносини позики, як один із видів зобов`язальних відносин, що підтверджується відповідною розпискою позичальника.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, по справі встановлено, що в розписці відповідача строк повернення коштів - до 31.12.2021 (а.с. 9).

У свою чергу, згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі статті 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем в позовній заяві ставляться вимоги про стягнення заборгованості за договором позики в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №761/12665/14-ц.

Також, в постанові ВП ВС від 16.01.2019 по справі №373/2054/16-ц викладена наступна правова позиція: «У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику». Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, не сплативши боргу.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Надані позивачами докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача суми боргу.

У свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх зобов`язань і які б були підставою для зменшення розміру заборгованості або звільнення від її сплати.

Отже, борг за договором позики від 14 квітня 2021 року в розмірі 2700 доларів США підлягає стягненню з відповідача.

Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слачено при зверненні до суду судовий збір, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів.

Крім того, як вбачається з квитанції про сплату судового збору, ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатив 992,40 грн судового збору (а.с. 1). 25.01.2023 до суду разом із заявою про усунення недоліків та уточненою позовною заявою надійшла заява ОСОБА_1 про повернення надміру сплаченого судового збору (а.с. 31).

Так, відповідно до п п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, з урахуванням ціни позову (2700 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за офіційним курсом НБУ становить 98712 грн) на момент звернення до суду (27.12.2022 відповідно до відбитку штампу відділення поштового зв`язку) кожен із позивачів мав сплатити по 496,20 грн судового збору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається зокрема у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Тому, переплачена сума судового збору у розмірі 496,20 грн підлягає поверненню ОСОБА_1 . Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 11, 218, 525, 526, 612, 1046, 1047,1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 квітня 2021 року у розмірі 1350 (одна тисяа триста п`ятдесят) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 14 квітня 2021 року у розмірі 1350 (одна тисяа триста п`ятдесят) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок відповідно до квитанції № від 27.12.2022.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ;

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 21 лютого 2023 року.

Суддя О. Г. Борейко