Справа № 128/3435/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Ружицькій І.В.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Букіна О.С.,

представника заінтересованої особи Сторчак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Вінницької міської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: встановлення факту прийняття спадщини та встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заява мотивована наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_2 . На день її смерті разом із нею постійно проживала ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вважали себе сестрами, оскільки мати ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2 , як дочку ще коли та була малою і вони разом проживали в с. Журавлівка Тульчинського району Вінницької області. Оскільки ОСОБА_3 проживала разом в одному будинку із ОСОБА_2 фактично однією сім`єю, на день відкриття спадщини ОСОБА_3 залишилося все майно померлої ОСОБА_2 (речі та документи), в тому числі сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ВН №0320754 від 19.02.1997, договір оренди земельної частки (паю) від 15.02.2000 строком до 15.02.2009, квитанція Ощадбанку №204908 від 29.01.1998, відділення №080 м. Вінниця. Нерухомого майна після смерті ОСОБА_2 не залишилося. Фактично ОСОБА_3 з дня смерті ОСОБА_2 вступила у володіння спадковим майном померлої ОСОБА_2 , що залишилося в будинку, де вони разом проживали відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в ред. 1963 року. За життя 21.10.1991 ОСОБА_2 склала заповіт на користь ОСОБА_3 , який зареєстрований в Спадковому реєстрі за №38791087. Проте, в Спадковому реєстрі та в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 вказана, як ОСОБА_4 . При цьому Афія не може вважатися іншим ім`ям по відношенню до імені Агафія, оскільки згідно Етимологічного словника української мови в редакції 1982 року, імена «Агафія» та «Афія» є одним і тим же іменем.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 померла мати заявника ОСОБА_3 , де вона на той час була зареєстрована та проживала разом із сином заявником ОСОБА_1 .. Заявник ОСОБА_1 зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1 , але 2007-2008 роки він постійно проживав в АДРЕСА_2 в квартирі дочки, де вони спільно доглядали його мати ОСОБА_3 , яка тяжко хворіла. Після смерті ОСОБА_3 нерухомого спадкового майна не залишилося, проте залишилося спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яким ОСОБА_3 володіла з дня смерті ОСОБА_4 і фактично успадкувала його. За життя ОСОБА_3 23.12.1995 склала заповіт, яким все своє майно заповіла синові ОСОБА_1 .. Так як ОСОБА_1 фактично постійно проживав разом зі спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 на день її смерті, то він прийняв спадщину що залишилася після її смерті відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. проте, належного документального підтвердження цьому факту заявник не має. 18.11.2021 заявник звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. з метою оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .. Однак, листом від 18.11.2021 №126/01-16 нотаріусом було відмовлено йому в оформленні спадкових прав та рекомендовано звернутися до суду щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, встановлення факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 та встановлення факту прийняття спадщини заявником ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3 мають юридичне значення. Від встановлення даних фактів залежить право заявника на оформлення спадкових прав. Встановлення даних фактів не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право, оскільки інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні. А отже, відсутній і спір про право. Це підтверджується наявністю заповітів та листом нотаріуса.

З огляду на вищевикладене заявник просить встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Букін О.С. заяву підтримали. Просили її задоволити. Представник заявника додатково вказав, що в даному випадку немає спору про право, заявнику необхідно встановити юридичні факти для можливості прийняття спадщини. Окрім того, вказав, що наявність заповіту не дає право заінтересованій особі звертатися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради Сторчак Т.В. підтримала подану раніше заяву про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки з даної заяви вбачається спір про право.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України Серії НОМЕР_1 заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Умань Черкаської області, з 15.12.1998, зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно копії посвідки про народження Серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Самгородок Тульчинського району Вінницької області (а.с. 22).

З копії свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_3 вбачається, що 05.02.1946 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 23).

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 (а.с. 21) ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

Згідно копії заповіту від 23.01.1995 ОСОБА_10 , яка проживає в АДРЕСА_3 , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що на день її смерті буде їй належати та на що вона за законом матиме право, заповіла сину ОСОБА_1 (а.с. 27).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 (а.с. 20) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниці у віці 80 років.

Згідно довідки ОСББ «Першотравнева 116» №2/11 від 25.11.2021 (а.с. 26) даною довідкою ОСББ «Першотравнева 116», на підставі свідчень громадян, які підписали акт про факт проживання від 25.11.2021, повідомляє, що в квартирі АДРЕСА_4 станом на 13.08.2008 спільно проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Акту про факт проживання від 25.11.2021 громадяни ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засвідчили факт того, що в квартирі АДРЕСА_4 станом на 13.08.2008 спільно проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 25).

Відповідно до копії довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №85637 від 17.11.2021 (а.с. 24) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 (а.с. 9) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області.

Відповідно до Акту про факт проживання від 29.11.2021 громадяни ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 засвідчили факт того, що по АДРЕСА_1 станом на 10.09.2001 спільно проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10).

Згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН №0320754 ОСОБА_4 , яка проживає в с. Журавлівка Тульчинського району Вінницької області, на підставі рішення Тульчинського районної державної адміністрації від 17.07.1996 №358, належить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка розміром 2,05 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11).

З копії Договору №402 оренди земельної частки (паю) від 15.02.2000 (а.с. 12) укладеного між ОСОБА_4 та СТОВ ім. Шекченко, ОСОБА_4 передала належну їй земельну частку (пай) в оренду СТОВ ім. Шевченко строком на 10 років, до 15.02.2009.

Відповідно до Етимологічного словника української мови (а.с. 15-18) імена «Агафія» та «Афія» є одним і тем же іменем.

Згідно копії квитанції відділення Ощадного Банку №080 м. Вінниці від 29.01.1998 ОСОБА_4 має грошовий вклад в установі банку (а.с. 13).

Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадквого реєстру (заповіти/спадкові договори) від 10.11.2021 №67239209, 21.10.1991 ОСОБА_4 було складено заповіт, який посвідчено секретарем Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 14).

Згідно копії заповіту, що надано Журавлівським старостинським округом Тульчинської міської ради у виконання ухвали суду від 20.12.2021, ОСОБА_4 21.10.1991 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 (а.с. 54).

Відповідно до листа Вінницької районної державної нотаріальної контори №2157/01-16 від 24.12.2021 (а.с. 41) спадкоємці померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася.

Відповідно до листа Першої вінницької державної нотаріальної контори №2648/01-16 від 30.12.2021 (а.с. 42) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67998362 від 30.12.2021 (а.с. 43) спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилася.

Згідно Листа роз`яснення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. за вих. №126/01-16 від 18.11.2021 (а.с. 28) на усний запит ОСОБА_1 від 18.11.2021 щодо оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті проживала в АДРЕСА_2 , та була спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомляє, що оскільки в день звернення до нотаріуса , 18.11.2021, пройшов строк для прийняття спадщини, який становить 6 місяців з дня смерті спадкодавця (ст. 1270 ЦК України), спадкоємець, не проживав з померлою на день смерті, тобто не є таким, що прийняв спадщину. Запропоновано, що в разі, якщо ОСОБА_1 бажає прийняти спадщину та оформити свої спадкові права, йому слід звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Розглядаючи клопотання представника заінтересованої особи про залишення позовної заяви без розгляду, вислухавши пояснення заявника, його представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР в ред. 1963 року, який був чинний на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про власність» та ч. 2 ст. 6 Земельного кодексу України 1990 року, в редакції чинний на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 , громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину.

Згідно ч. 17 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України в ред. 1990 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини( ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з ч. 4 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справу в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

За приписами ч.ч. 1, 2 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

За ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Отже, обов`язком суду при розгляді справи окремого провадження є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Як роз`яснено в п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, що його мати ОСОБА_10 вступила у володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК УРСР, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка 21.10.1991 склала заповіт на користь ОСОБА_10 .. До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 входить і право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серії ВН №0320754 від 19.02.1997. Разом із тим, спадкоємець за заповітом ОСОБА_10 до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_4 не зверталася і спадкова справа до майна спадкодавця не заводилася. Тобто, спадкоємець за заповітом ОСОБА_10 не оформила свої спадкових прав на спадкове майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ..

Окрім того, заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на день її смерті.

У своїй заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданій до суду, заявник ОСОБА_1 вказує, що встановлення даних фактів йому необхідне для оформлення спадкових прав на майно відмінне від нерухомого майна, проте, на яке саме майно, не зазначає та не надає відповідних доказів наявності спадкового майна відмінного від нерухомого. Також, заявник ОСОБА_1 в заяві зазначає, що після смерті матері ОСОБА_10 нерухомого майна не залишилося, але залишилося спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яким ОСОБА_10 володіла з дня смерті ОСОБА_4 і фактично його успадкувала.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, тому заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, роз`яснивши його право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 2, 258-260, 293, 315 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Вінницької міської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду з відповідним позовом за правилами позовного провадження, відповідно до норм цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.П. Шевчук