справа № 278/2113/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2023 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Анни Хоптюк, розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів в дольовому порядку боргу за договором позики, інфляційні втрати та три відсотки річних. У обґрунтування заявленого представник позивача суду повідомив наступне. Між позивачем та відповідачами укладено, відповідно, договір позики та поруки. Відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання у зв`язку із чим не повернуто борг. Крім цього, тривале невиконання зобов`язання потягло за собою виникнення інфляційних втрат та необхідність стягнення трьох відсотків річних.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про існування даного спору та проведення у ньому засідань, не з`явився. Вкотре направив суду клопотання про відкладення слухання справи. Дане клопотання розцінене судом зловживанням процесуальними правами направленими на затягування розгляду справи у зв`язку із чим відхилено.
Відповідач ОСОБА_3 , на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином, завчасно та неодноразово проінформованим про існування даного спору, свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних доказів на дослідження суду не надав.
Позивач не заперечував щодо проведення слухання справи в заочному порядку. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку.
Дослідив матеріали надані позивачем, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 9 924 гривні.
3 січня 2015 року позивач, як позичальник, зобов`язувався передати відповідачеві ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 1 103 800 гривень, що станом на 1 січня 2015 року є еквівалентом 70 тисячам доларів США. Термін повернення позики 1 березня 2015 року. Договором обумовлено в майбутньому забезпечення позики шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна позичальника. У судовому засіданні представник позивача на запитання головуючого зазначив, що майнове забезпечення позики у згадуваному варіанті застосовано не було і причини адвокату не відомі. Строк дії договору до повного виконання зобов`язань позичальником.
Додатком до договору є заява, якою стверджується виконання позикодавцем зобов`язання щодо передачі коштів позичальнику шляхом особистого безготівкового переводу.
1 січня 2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки, яким забезпечено виконання зобов`язання ОСОБА_2 за згадуваним договором позики. Позичальник та поручитель, за договором поруки, виступають, як солідарні боржники. Строк дії договору поруки один рік з моменту його укладення. У випадку виконання позичальником зобов`язань за договором позики договір поруки припиняє своє дію.
На запитання головуючого про чинність договору позики та поруки на момент подачі та розгляду даного спору в суді, представник позивача повідомив, що вважає їх дійсним, оскільки основне зобов`язання не виконане і передбачає чинність обох правочинів до повного виконання.
ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області.
ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання в Оболонському районі м. Києва.
Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).
Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки (ст. 559 ЦК України).
Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.
Суд не погоджується з доводами позивача та її представника про чинність договору поруки і наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку. Договором поруки беззаперечно визначено строк дії такого правочину, який сплив задовго до подачі позову до суду. Не має підстав стверджувати про його пролонгацію і дійсність станом на момент вирішення спору, оскільки з наданих та досліджених судом матеріалів цього не вбачається. Дата укладення договору поруки, на переконання суду, не спростовує зроблені судом висновку з приводу даних правовідносин. Згадування у договорі поруки про її чинність до повного виконання позики не скасовують положення того ж правочину в частині визначення строку дії. Щонайменше, відсутність з даного приводу тлумачення змісту правочину, на переконання суду, свідчать про строковість договору поруки. Такі фактичні обставини справи та вимоги матеріального закону вимагають відмовити у задоволенні позову в даній частині, тобто відхилити вимоги позивача про стягнення з поручителя, як солідарного боржника, заборгованості за договором позики.
Стосовно позичальника.
Судом встановлено, що між сторонами укладено та нині діє договір позики. Такий правочин нотаріально посвідчено та, як стверджують матеріали надані позивачем, виконаний позикодавцем та прострочений виконанням позичальником. Дані фактичні обставини справи дають підстави стягнути з відповідача позичальника на користь позивача заборгованість за договором позики. Інфляційні та три відсотки річних, які заявлені позивачем, суд вважає, також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки передбачені законом. Існування заборгованості за договором позики, інфляційні втрати та три відсотки річних не були спростовані відповідачем. Не заявлялось і про позовну давність. Останнє суд позбавлений застосувати без відповідної ініціативи відповідача.
Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики, три відсотки річних та інфляційні в загальному розмірі 3 128 583 (три мільйони сто двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 9 924 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 20 лютого 2023 року.

Суддя Євген Татуйко