Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/568/21
Провадження № 2-о/945/2/23
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2023 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Карабут В.В.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Миколаївський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, -

встановив:

12 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, заінтересована особа - Миколаївський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві. Його матір - ОСОБА_2 - є громадянкою України; на момент народження заявника проживала в Україні.

Також у заяві заявник зазначив, що з 17 липня 1985 року по теперішній час, вони з матір`ю зареєстровані та постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник вказував на те, що з моменту свого народження він не виїжджав за межі території України.

У січні 2021 року заявник звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області з заявою про отримання паспорта громадянина України, при цьому у видачі документа йому було відмовлено, оскільки ним не підтверджено належність до громадянства України, та рекомендовано звернутися до суду за встановленням факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У зв`язку з вищевикладеним, з метою реалізаціїї свого права на отримання паспорта громадянина України, заявник просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Миколаївський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 945/568/21; справу призначено до судового розгляду.

25 червня 2021 року представник заінтересованої особи - Миколаївського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області надіслав на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області письмові пояснення, в яких заперечував проти заяви заявника, посилаючись на те, що заявником не доведено факту його постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, при цьому 17 січня 2022 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, повідомивши, що вимоги він підтримує та просить задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи - Миколаївського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області у судове засідання не з`явився.

Дослідивши в судовому засіданні надані заявником письмові докази, суд дійшов такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2011 "Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до п. 1), 2) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2011, із змінами, (далі - Порядок) встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі, осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Пунктом 10 Порядку визначено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві Миколаївської області, що підверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

Згідно з копією довідки Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 23 березня 2021 року, яку заявником додано до заяви, згідно з відомостями будинкової книги за порядковим номером 740 та погосподарської книги № 16 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17 липня 1985 по теперішній час, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

З довідки Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 03 серпня 2021 року, поданої заявником на адресу суду 04 серпня 2021 року, також слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Миколаєва Миколаївської області, з 17 липня 1985 по теперішній час, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 59).

15 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області з питанням документування його паспортом громадянина України.

Згідно з копією повідомлення Миколаївського районного сектору Управління Державної міграційної служби України, доданого зявником до заяви про встановлення факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, ОСОБА_1 у задоволенні звернення з питання документування його паспортом громадянина України тимчасово відмовлено, оскільки не підтверджено його належність до громадянства України (а. с. 17).

Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно заявнику для можливості реалізації належного йому, як фізичній особі, права на отримання паспорта громадянина України.

Оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду знайшов підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту заяви, аналізу положень чинного законодавства України, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що під час судового розгляду знайшов підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також з огляду на те, що заявник, окрім звернення до суду про встановлення факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року не може підтвердити вказаний факт, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги заявника обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 293 - 294, ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Миколаївський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Миколаєва Миколаївської області (зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ) на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду ; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова