Справа № 463/3132/22
Провадження № 2/463/302/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мармаша В.Я.,

з участю секретаря судового засідання - Заставної С.Л.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у справі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом, просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 44 285 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати на проведення оцінки завданих збитків в розмірі 5 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., а всього - 56 785,00 грн.

Позов мотивує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_2 того ж будинку. У зв`язку із залиттям квартири позивача з квартири відповідача комісією у складі членів ЛКП «Господар» 13.12.2021 було складено акт огляду квартири позивача. Внаслідок залиття квартири позивачу було спричинено матеріальні збитки, які згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності становлять 44 285 грн., а тому позивач з метою захисту своїх порушених прав звернулася до суду з відповідним позовом, який просила задовольнити. Крім того, просила стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 5 000 грн.

Позовна заява надійшла до Личаківського районного суду м. Львова 03.05.2022 року. Ухвалою судді від 07.09.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі. Всі наявні у справі докази були надані стороною позивача.

Від відповідача у встановленому законом порядку до суду надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач визнає позов в частині матеріальної шкоди в розмірі 44 285 грн., щодо стягнення з неї моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. заперечує. При цьому повністю заперечує щодо стягнення з неї судових витрат у справі. Крім того, просила суд розстрочити сплату нею матеріальної шкоди на 6 місяців рівними платежами.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про наявність поданого ОСОБА_1 позову та будучи обізнаною із суттю пред`явлених до ОСОБА_2 позовних вимог, отримавши копію відзиву на позов ОСОБА_2 своїх пояснень щодо позову та пояснень щодо відзиву на позов, а також усіх доказів, що підтверджують пояснення на адресу суду не скерувала.

З врахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві) та відзиві на позов в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_2 того ж будинку.

11.12.2021 в приміщенні квартири АДРЕСА_3 вові стався витік води з трубопроводу, внаслідок чого виникло залиття у квартирі АДРЕСА_4 цього ж будинку. Факт залиття було зафіксовано працівниками ЛКП «Господар», про що складено відповідний акт від 13.12.2021.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи.

Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи представлений стороною позивача акт на предмет його належності та допустимості, суд виходить із того, що такий складений у відповідності до вимог пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та відповідає формі акта, встановленій в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. В такому акті зазначено особу, якою здійснено залиття (мешканець квартири АДРЕСА_2 ), та квартиру, яку залито, причини залиття.

Крім того, судом враховується та обставина, що наданий акт є лише одним із доказів, однак не єдиним, що підтверджує факт залиття квартири позивача та її причину, вказане також підтверджується звітом про незалежну оцінку матеріальних збитків, нанесених внаслідок залиття приміщень кв. АДРЕСА_1 , складеним 29.12.2021 повноважним суб`єктом оціночної діяльності, виготовленим невдовзі після події залиття на замовлення безпосередньо позивача за результатами огляду слідів залиття.

Згідно представленого звіту вартість матеріальних збитків, нанесених внаслідок залиття приміщень кв. АДРЕСА_1 складає: 44 285 грн.

Факт залиття квартири позивача та завдання їй матеріальної шкоди в розмірі 44 285 грн. відповідачем визнається.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи наведене вище з відповідача слід стягнути заподіяну залиттям матеріальну шкоду в розмірі встановленому звітом незалежну оцінку матеріальних збитків, нанесених внаслідок залиття приміщень кв. АДРЕСА_1 в розмірі 44 285 грн.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач зазначила, що внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідачки вона зазнала моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 5000 грн.

Однак позивачкою жодним чином не визначено у чому саме виражалася моральна шкода, яких саме немайнових втрат зазнала позивачка внаслідок залиття квартири. Зокрема, позивачкою не долучено жодного висновку експерта чи підтверджуючих документів звернення до відповідного спеціаліста з приводу моральних страждань.

Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., а тому суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги.

Щодо зави відповідача про розстрочку рішення суду то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст.435 ЦПК України, за заявою сторони, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочення або розстрочення виконання рішення суду може бути надане у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Зазначена процесуальна норма пов`язує можливість відстрочення виконання рішення у «виняткових випадках» за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять це неможливим у певний строк. Вказаний інститут призначений для захисту інтересів боржника. При цьому, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони, мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Таким чином, розстрочка, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим, за умови надання достатніх доказів існування таких обставин стороною, яка звернулася до суду із відповідною заявою

Однак, факт наявності дитини та відсутність у боржника заробітку (доходу) не свідчить про особливий характер цих обставин та винятковість випадку боржника для вирішення даного питання.

При цьому судом враховується, що виконання грошового зобов`язання за рішенням суду може бути проведено, як за рахунок заробітку (доходу) боржника, так і за рахунок іншого майна (рухомого, нерухомого, грошових коштів на рахунках і т. ін.), доказів наявності (відсутності) якого не додано суду.

З`ясувавши обставини справи, враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у невиконанні зобов`язання, яке виникло внаслідок завдання шкоди, підстав для розстрочки виконання рішення суду не вбачаю та вважаю, що в заяві про розстрочку виконання рішення суду слід відмовити.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат.

При цьому, у відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати (5000 грн. витрат, здійснених позивачем на оплату за складання звіту про незалежну оцінку матеріальних збитків + 2500 витрат на правову допомогу + 992,40 судового збору = 8492,40 грн.) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 891,67 гривні судового збору, 6738,75 гривні інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, тобто 89,85 % розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.1166 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 44 285 грн. (сорок чотири тисячі двісті вісімдесят п`ять гривень) відшкодування завданої матеріальної шкоди, 7630,42 грн. (сім тисяч шістсот тридцять гривень сорок дві копійки) судових витрат, сплачених позивачем при зверненні до суду.

В решті вимог позову відмовити.

Дата складення тексту рішення суду 17.02.2023 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через місцевий суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків під реєстраційним номером: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків під реєстраційним номером: АДРЕСА_6 ;

Третя особа:

ОСОБА_3 , зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків під реєстраційним номером: АДРЕСА_7 .

Суддя: В.Я. Мармаш