КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/11366/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4810/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022 року, постановлену під головуванням судді Бондаренко О.В., по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю за однією адресою, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_1 спільно проживала однією сім`єю із померлим сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємницею свого сина ОСОБА_4 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 24 вересня 2021 року складено відповідний актовий запис № 2445. Після смерті сина залишилася спадщина. У серпні 2022 року заявник звернулась до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак, постановою нотаріуса від 27 серпня 2022 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Вважає, що оскільки вона проживала із сином за однією адресою, хоча і були зареєстровані за різними адресами проживання, вона вважається такою, що прийняла спадщину, а у зв`язку з відмовою нотаріуса не може реалізувати своє право на спадщину. З огляду на зазначене заявник була вимушена звернутися з заявою в порядку окремого провадження для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації за певною адресою, оскільки цей факт має юридичне значення для подальшого здійснення особистих майнових прав в органах нотаріату (а.с. 1-4).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю за однією адресою. Роз`яснено заявнику право на звернення до суду шляхом подання позову на загальних підставах (а.с. 22-24).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 27 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 27-33).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею, яка фактично вже прийняла спадщину. У порушення п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України суд не мотивував у чому полягає наявність спору про право. Вказувала, що відмова у відкритті у цій справі призведе до безпідставного зволікання в своєчасному розгляді нескладної судової справи та призведе до порушення її права на оформлення спадщини після свого сина.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду клопотання, в яких підтримали апеляційну скаргу на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022 року та просили її задовольнити (а.с. 49-51).

Міський голова Білоцерківської міської ради Дикий Геннадій подав клопотання, у якому просив розглядати справи без участі представника (а.с. 52-53).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Овчаренко Д.К. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначену ними адресу та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 , її представник - адвокат Овчаренко Д.К. в суді не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Повідомлення ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за вказаною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Проте, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали письмові заяви в яких підтримали скаргу і просили її задовольнити, розглянути справу за їх відсутності Міський голова Білоцерківської міської ради Київської області подав заяви з проханням розглянути справу за відсутності представника за наслідками розгляду справи надіслати копію судового рішення (а.с. 44-57).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних саме для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , зокрема, з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове нерухоме майно, яке залишилось після смерті останнього, тобто існує спір про право.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 про що прямо зазначено і підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) (а.с. 9).

Заявник ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_4 (а.с. 8).

Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори від 27 серпня 2022 року було відмовлено ОСОБА_1 у оформленні спадкових справ на майно, яке залишилося після смерті її сина ОСОБА_4 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням нею встановленого законом строку для прийняття спадщини (а.с. 10).

Згідно з частиною третьою 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою, другою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У заяві про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю за однією адресою ОСОБА_1 вказувала, що оскільки вона проживала із сином за однією адресою, хоча і були зареєстровані за різними адресами проживання, вона вважається такою, що прийняла спадщину, а у зв`язку з відмовою нотаріуса не може реалізувати своє право на спадщину.

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем за однією адресою необхідно заявнику для вирішення надалі питання щодо прийняття спадщини після померлого сина на спадкове майно.

Враховуючи вказане, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з тих підстав, що факт, про встановлення якого просила ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви та долучених до неї доказів встановлено, що існує спір про право, зокрема, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини і набуття заявником особистих майнових прав на спадкове нерухоме майно, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 лютого 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова