КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3270/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/19481/21

16 січня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва Павла Володимировича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В., у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

23 лютого 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 19 вересня 2016 року,о 17 год. 15 хв., відповідач,керуючи транспортним засобом "ВАЗ",державний номерний знак НОМЕР_1 ,здійснив зіткнення з автомобілем "Nissan",державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Зазначає, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушенння, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказує на те, що цивільно- правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент настання дорожньо- транспортної пригоди не була застрахована, а тому, з урахуванням вимог Закону № 1961- ІV, потерпіла у даній ДТП особа ОСОБА_3 звернулась до МТСБУ з повідомленням про настання дорожньо- транспортної пригоди.

Зазначає, що відповідно до звіту № 5585/10/16 про оцінку транспортного засобу, складеного оцінбвачем ТОВ " Сател Груп" ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу "Nissan", державний номерний знак НОМЕР_2 становить 49 484,22 грн. Сума витрат на збір документів становить 550,00 грн., тобто,загальний розмір витрат становить 50 034,22 грн.

Вказує на те, що відповідно до відомостей МТСБУ, відповідач визнав борг та сплатив на користь позивача 34 534,22 грн., що підтверджується витягом з сайту МТСБУ.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача невідшкодовану шкоду, в поряду регресу в розміру 34 534,22 грн.

04 липня 2022 року представник відповідача подав до Деснянського районного суду м. Києва заяву про застосування до вказанмих позовнмх вимог позовної давності.В обгрунтування вимог заяви зазначав, що відповідно до платіжного доручення № 9738рв виплата страхового відшкодування МТСБУ на користь ОСОБА_3 відбулась 08 грудня 2016 року, тобто, саме з цього моменту розпочався строк позовної давності для звернення МТСБУ регресним позовом до винної особи, а закінчився вказаний строк - 09 грудня 2019 року, при цьому з вказаним позовом до ОСОБА_1 МТСБУ звернулось до суду лише 07 грудня 2021 року. З урахуванням вище викладеного,просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити йому у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 09 вересня 2022 року представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєв Павло Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відзив на позовну заяву, який було подано стороною відповідача, та в якому відповідач не визнавав подані позивачем докази щодо визнання ним завданої МТСБУ шкоди, не був направлений позивачу, а тому позивач був позбавлений можливості надати заперечення на цей відзив та додаткові докази на його спростування. З огляду на таке порушення процесуального права позивача в суді першої інстанції, докази подаються до апеляційної скарги.

19 грудня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Логуш Людмила Олегівна подала до Київського апеляційного суду відзив на апеляійну скаргу в якому зазначала, що всі документи, які подавались стороною відповідача до суду першої інстанції,направлялись засобами електронного зв`язку на електронну адресу представника позивача.

Звертає увагу суду, що представник позивача жодного разу не з`явився в судове засідання до суду першої інстанції, хоча викликався судом першої інстанції належним чином.

Вказує на те, що до апеляційної скарги позивач долучив нові доказі, які не були подані з позовною заявою до суду першої інстанції. Надані докази датуються 2017-2019 роками, а тому відсутні підстави, які б перешкоджали позивачу подати такі докази до суду першої інтснації разом з позовною заявою.

Зазначає, що подані до апеляційної скарги роздруківки з невідомих джерел не можуть вважатися належними доказами, оскільки вони не засвідчені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги, викладені у відзиві, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу "Nissan", державний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф на користь держави у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340, 00 грн.

Вказаною постановою встановлено, що 19 вересня 2016 року, близько 17 год. 15 хв.,ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ВАЗ",державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Богатирській, 2-д в м. Києві, виїхав на регульоване перехрестя вулиць Богатирської та Лугової на заборонений (червоний) сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Nissan", державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , який почав рух по вул. Куренівська на зелений сигнал світлофору, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

27 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до МТСБУ з повідомленням про вказану дорожньо- транспортну пригоду.

Відповідно до звіту № 5585/10/16 про оцінку транспортного засобу легкового автомобля "Nissan" моделі Micra реєстраційний номер НОМЕР_3 , складеного оцінювачем ТОВ "Сател Груп" ОСОБА_4 на замовлення Моторного (траснпортного) страхового бюро України,вартість легкового автомобіля "Nissan Micra" реєстраційний номер НОМЕР_3 на момент пошкодження складає 151 192,80 грн., вартість відновленого ремонту легкового автомобіля "Nissan Micra" реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 89 884,74 грн., коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого легкового автомобіля "Nissan Micra" реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 0,56393, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, легкового автомобіля "Nissan Micra" реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 49 484,22 грн. без ПДВ.

Відповідно до наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 07 грудня 2016 року № 9738 "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих Литвин Іванн і Геннадіївні" фінансове управління було зобов`язано сплатити на рахунок ОСОБА_3 49 484,22 грн.

08 грудня 2016 року МТСБУ здійснило виплату на рахунок ОСОБА_3 відшкодування у розмірі 49 484,22 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 9738рв.

Відмовляючи у задоволенні позовуМоторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаними вимогами, оскільки строк позовної давності почав свій перебіг 09.12.2016 року та закінчився 09.12.2019 року, при цьому позивач звернувся до суду з даним позовом лише у грудні 2021 року, без клопотання про поновлення строку позовної давності та без зазначення поважних причин пропуску цього строку. Також суд першої інстанції зазначив, що твердження позивача про те, що відповідач визнав борг та сплачував частину платежів на погашення виплаченого позивачем страхового відшколування на користь потерпілої особи, не відповідає дійсності та не підтверджене належними письмовими доказами. При цьому витяг з сайту МТСБУ, на якій посилається позивач, не завірений належним чином, а тому будь-які роздруківки з сайту у такому випадку не можуть визнаватися належними та допустимими доказами.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, в силу презумпції вини завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Судом встановлено, що 09 грудня 2016 року МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі - ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_1 на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому МТСБУ має право зворотної вимоги до відповідача у порядку частини першої статті 1191 ЦК України.

Разом з тим, при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 09 грудня 2016року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося 23 грудня 2021 року, а відповідачем подано до суду заяву про застосуванння позовної давності до вимог позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витяг з сайту МТСБУщодо регламентнимх виплат МТСБУ, на який посилається позивачна підтвердження своїх доводів про те, що відповідачем в добровільному порядку частково здійснювались платежі на користь МТСБУ на відшкодування завданої шкоди і сума виплати становить 15 500,00 грн., не завірений позивачем належним чином, а тому не може бути належним доказом.

Крім того, вказаний витяг не містить доказів того, що вказана у ньому інформація стосується саме дій, вчинених відповідачем ОСОБА_1 , так як у ньому зазначено лише номер регресної справи і відсутня буд-яка інформація щодо відповідача у даній справі .

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Лише до апеляційної скарги позивачем було надано договір про порядок повернення коштів від 23 лютого 2017 року, укладений між Моторним (транспортним) страховим бюро України та ОСОБА_1 , у якому сторони погодили, що боржник зобов`язаний компенсувати витрати понесені кредитором по справі № 36284 нз у зв`язку з виплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортно пригоди, яка мала місце 19 вересня 2016 року в м. Києві за участі транспортного засобу "Nissan" державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «ВАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням боржника; картку рахунку МТСБУ за період з 01.01.2016 року по 22 серпня 2022 року та копії меморіальних ордерів від 13 березня 2017 року, 06 листопада 2017 року, 01 грудня 2017 року? 27 листопада 2018 року, 04 лютого 2019 року, 02 січня 2019 року та 01 квітня 2019 року.

Надані до апеляційної скарги вище зазначені докази, колегія суддів не може прийняти в якості доказів у справі з огляду на вимоги ч.3 ст. 367 ЦПК України, якою передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що додані до апеляційної скарги нові докази позивач не міг подати до суду першої інстанції, так як копія відзиву представника відповідача на позову заяву, який надійшов до суду 04.07.2022 року, і в якому відповідач заперечував проти доводів позивача щодо сплати відповідачем платежів на погашення заборгованості та проти наданого на підтвердження вказаних доводів витягу із сайту МТСБУ, на адресу позивача не направлялась, а тому позивач був позбавлений можливості надати заперечення на цей відзив та додаткові докази, колегія суддів відхиляє, так як вони не грунтуються на наявних у матеріалах справи доказах. Так, на а.с. 88 цивільної справи знаходиться копія відправлення представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Логуш Людмилою Олегівною на електронну пошту представника позивача : ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену в позовній заяві, відзиву на позовну заяву, додатків до відзиву на 13 сторіках, заяви про поноволення строку поданння відзиву та заяви про застосування строку позовної давності.

Окрім того, в матеріалах справи міститься заява позивача про отримання процесуальних документів в електронному вигляді на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачем не подавались до суду першої інстанції заперечення щодо визначених відповідачем у відзиві на позовну заяву суми судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги представником відповідача до відзиву було надано: копію договору про наданння правничої допомоги № 018/21 від 11 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатаом Логуш Л.О. ; копію додатку № 2 до вказаного договру від 11 лютого 2022 року, копію ордера від 17 травня 2022 року; попередній розрахунок суми судових витрат, які понесе відповідач з описом робіт та їх вартості( додаток 1); докази оплати гонорара адвоката у розмірі 4000,00 грн. через ОТП банк 23.06.2022 року, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на правову допомогу, так як у задоволенні позову судом було відмовлено .

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотанння про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілук між сторонами.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва Павла Володимировича.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Логуш Людмила Олегівна просила суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 500,00 грн.

Дослідивши надані відповідачемдокази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача вказаних витрат на професійну правничу допомогу , з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Логуш Людмилою Олегівною було укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до умов зазначеного договору у порядку та на умовах, визначених договором адвокат зобов`язався надати клієнту усі види правової допомоги, передбачені ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а клієнт оплачувати надану адвокатом правову допомогу.

Винагороду (гонорар) за правову допомогу, яку надає адвокат, клієнт оплачує в гривнях. (п. 3.1.)

Розмір винагороди адвоката за надання правової допомоги (гонорар), компенсації клієнтом фактичних витрат адвоката, пов`язаних з наданням правової допомоги, а також обсяг та особливості надання правової допомоги, визначається у додатках до цього договору. (п. 3.2.)

Оплата за даним договором здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання клієнтом рахунку. (п. 3.3.)

За результатами надання правової допомоги складається акт та фінансовий звіт, що підписуються представником кожної зі сторін. В акті вказується обсяг та загальна вартість наданої адвокатом правової допомоги. (п. 3.4)

Акт про надання правової допомоги та фінансовий звіт вважаються підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт та фінансовий звіт. (п. 3.5)

Сторони погодили, що строк дії договору до 31 грудня 2023 року. (п. 6.1)

11 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Логуш Людмилою Олегівною було укладено додаток № 2 до договору № 018/21 про надання правової допомоги.

Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили, що адвокат надає клієнту правову (правничу) допомогу щодо представництва клієнта в судовому спору з Моторним (транспортним) страховим бюро Украхни щодо відшкодування шкоди в порядку регресу. (п. 1)

Сторони погодили, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду (гонорар), який розраховується адвокатом в залежності від обсягу правової допомоги, яка надається клієнту та витраченого часу. Вартість однієї години для розрахунку розміру винагороди (гонорару) відповідно до умов договору становить 800,00 грн. за одну годину.

Відповідно до розрахунку суми судових витрат, понесених відповідачем в зв`язку з розглядом апеляційної скарги розмір витрат становить 2 500,00 грн. та складається з:

зустріч, детальне ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, консультація клієнта, узгодження правової позиції, витрачено часу 1 год., вартість 800,00 грн.

підготовка відзиву на апеляційнй скаргу, підготовка клопотання про поновлення строків, оформлення та направлення до позивача та суду відзиву на апеляційну скаргу та додатків до нього, витрачено часу 2 год., вартість 1 600,00 грн.

поштові витрати, вартість 100, 00 грн.

07 грудня 2022 року на рахунок адвоката Логуш Людмили Олегівни через ОТП банк було перераховано 2 500,00 грн. Призначення пратежу: гонорар за надання правової допомоги відповідно до договору № 018/21 про надання правової допомоги від 11 жотвня 2021 року та додатку № 2 до нього Древинський.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на вище викладене та з урахуванням того, що апеляційну скаргу представника позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва Павла Володимировичазалишено без задоволення, позивачем не було надано будь яких заперечень з приводу заявлених стороною відповідача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходиться до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції на правничу допомогу в розмір 2 500,00 грн.

Керуючись ст.ст.133,137, 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва Павла Володимировичазалишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути Моторного (транспортного) страхового бюро України ( ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 ) понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2500,00 ( дві тисячі п`ятсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: