РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю представника відповідача Курися О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач), діючи через свого представника Балагурак В.В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01 червня 2007 року у розмірі 59 907 грн. 44 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернулася до AT КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 01 червня 2007 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в AT КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000 грн. 00 коп.

Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 02 серпня 2022 року має заборгованість - 59 907 грн. 44 коп., яка складається з: 49 785 грн. 94 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 10 121 грн. 50 коп. - заборгованості за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві вказала, що 05 жовтня 2021 року, після виявлення факту списання грошових коштів з карткового рахунку, нею відразу в телефонному режимі на номер «3700» було повідомлено про сумнівні операції, після чого позивачем було заблоковано випущені на її ім`я картки, про що її повідомлено, а також про спробу списання коштів 3-ма особами.

Наступного дня нею до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було подано повідомлення про факт шахрайського заволодіння невстановленими особами грошових коштів з карткового рахунку. За вказаним повідомленням 06 жовтня 2021 року внесено відомості до ЄРДР про початок кримінального провадження за №0003063 за ч. 1 ст. 190 КК України.

Після отримання витягу з ЄРДР про факт реєстрації кримінального провадження за вказаним фактом, нею 22 жовтня 2021 року подано до позивача заяву про проведення внутрішньої службової перевірки за фактом викрадення коштів, а також вирішення питання про списання викраденої суми коштів невідомими, до вказаної заяви нею було долучено витяг з ЄРДР.

Вказана заява позивачем залишена без розгляду, у зв`язку із чим 12 листопада 2021 року вона звернулась до позивача із заявою про припинення нарахування відсотків на суму викрадених з її карткового рахунку коштів у зв`язку з наявним кримінальним провадженням. Однак позивачем відмовлено у задоволенні даної заяви.

Таким чином на день пред`явлення до неї позову позивачем свідомо було приховано той факт, що сума коштів яку він вимагає стягнути з неї як основну суму боргу, є предметом кримінального посягання. Тобто, пред`явивши позов позивач зловживав своїми правами та свідомо порушив встановлені Законом обов`язки.

З огляду на те, що списання коштів, які позивач визначив, як суму основного боргу здійснено третіми особами без її згоди, і нею невідкладно було проінформовано позивача та правоохоронні органи про дану обставини, тому позов не підлягає до задоволенню повністю.

У поданій до суду відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, так як відповідач не заявляла про втрату картки, а переказ коштів здійснювався через ІVR-меню, відповідно особа (або ж сама відповідач) знала дані для ведення реквізитів карти, які відомі лише власнику карти. Зауважує, що відкрите кримінальне провадження за заявою відповідача не є підставою звільнення останньої від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Жодних доказів того, що операції здійснювала інша особа до суду не надано. Більш того, за результатами розгляду кримінальної справи та у разі винесення судом вироку, відповідач має право відшкодувати кошти шляхом стягнення з винної особи, якщо така буде встановлена.

У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_3 подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позов є безпідставним і необґрунтованим. Відповідач виконала всі обов`язки покладені чинним законодавством, вона своєчасно повідомила позивача про проведення неналежної операції за телефоном гарячої лінії, і своєчасно подала повідомлення до органів поліції, в зв`язку чим і було відкрито кримінальне провадження. Позивач не надав докази, що саме відповідач здійснила замовлення збільшення кредитного ліміту і давала розпорядження банку на проведення операцій 05 жовтня 2021 року. Банк не надав доказів за допомогою яких електронних засобів і з якого номера чи технічних засобів здійснено розпорядження на переведення коштів. Також, у виписці з особового рахунку вказано, що кошти 05 жовтня 2021 року були переведені на картку відповідача, однак доказів, що саме таку картку їй позивач видавав останнім не надано.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 червня 2007 року ОСОБА_1 заповнила та підписала Заяву, в якій вказала що ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, просить відкрити рахунок і надати банківські послуги: Кредитна карта «Універсальна», валюта гривня; кредитний ліміт у сумі 1 000 грн. 00 коп.; базова процентна ставка за кредитним лімітом 3 % на місяць на залишок заборгованості. Виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитку: «Кредитка «Універсальна» «30 днів пільгового періоду». У Заяві також зазначено, що відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Вона згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Разом з тим, будь-які дані про строк дії картки, строк повернення коштів у підписаній відповідачем Заяві відсутні.

До Заяви позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки у відповідача станом на 02 серпня 2022 року наявна заборгованість в розмірі 59 907 грн. 44 коп., яка складається з: 49 785 грн. 94 коп. заборгованості за тілом кредиту; 10 121 грн. 50 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Запропоновані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» умови публічного договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Аналіз положень ст.ст.633, 634 ЦК України дає підстави для висновку, що споживач послуг банку (особа, яка підписує Анкету-заяву) приєднується до тих умов, з якими ця особа ознайомлена.

У Заяві позичальника ОСОБА_1 від 01 червня 2007 року строк повернення коштів, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін не зазначені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім розрахунку заборгованості та виписки за договором посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину спірного договору.

Витягом з Умов та правил, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розуміла відповідач, ознайомилася та погодилася з ним, підписуючи Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив вказані умови.

Умови та Правил надання послуг неодноразово змінювались з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності у Заяві домовленості сторін про умови кредитування, наданий позивачем Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже, Витяг з Умов та Правил, наданий до позовної заяви, не може розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 01 червня 2007 року шляхом підписання відповідачем Заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Доцільність застосування цих висновків при відсутності заперечень щодо умов відповідного договору зі сторони відповідача та навіть при заочному розгляді справи підтверджена у низці постанов Верховного Суду, у т.ч.: від 09 жовтня 2019 року в справі № 180/1801/16-ц; від 31 липня 2019 року в справі № 755/1907/16-ц; від 24 липня 2019 року в справі № 203/3169/16-ц; від 31 липня 2019 року в справі 755/13316/16-ц; від 13 листопада 2019 року в справі № 755/17260/16-ц; від 24 липня 2019 року в справі №755/20484/15-ц; 21 жовтня 2019 року в справі №576/439/18; від 22 серпня 2019 року в справі № 243/515/16-ц; від 16 жовтня 2019 року в справі № 180/1706/16-ц; від 11 вересня 2019 року в справі № 753/23698/15-ц; від 30 жовтня 2019 року в справі № 355/558/18; від 04 вересня 2019 року в справі №382/1131/18.

Щодо наданого позивачем паспорту споживчого кредиту суд вказує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Разом з тим, беручи до уваги Заяву та виходячи з положень ст.ст.626, 628, 1046 ЦК України, суд встановив, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір позики, за узгодженими умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» передав у власність ОСОБА_1 грошові кошти, а остання зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж їх суму. При цьому, укладений між сторонами договір від 01 червня 2007 року у вигляді підписання відповідачем Заяви, не містить і строку повернення коштів (користування ними).

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у Заяві не встановлено, зобов`язання з їх повернення виникає у відповідача протягом строку, визначеного законом, з дня пред`явлення позивачем вимоги про це, тобто у даній справі - з дня пред`явлення позову.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, що свідчить про порушення прав позивача, відтак суд доходить висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 49 785 грн. 94 коп. - заборгованість за тілом кредиту, розмір якої підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10 121 грн. 50 коп., то як слідує з позовної заяви та розрахунку заборгованості вона нарахована в розмірі відсоткової ставки - 42 % річних, яку сторони в письмовому вигляді не обумовлювали.

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача наведеної у позовній заяві та розрахунку заборгованості станом на 02 серпня 2022 року нарахованої заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10 121 грн. 50 коп., в розмірі відсоткової ставки, яку сторони в письмовому вигляді не обумовлювали.

Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково.

Доводи відповідача та її представника ОСОБА_4 про те, що списання коштів, які позивач визначив, як суму основного боргу, здійснено третіми особами без згоди відповідача, і нею невідкладно було проінформовано позивача та правоохоронні органи про дану обставини, що є підставою для відмови в задоволенні на увагу не заслуговують.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із пунктом 14.16 статті 14 вказаного Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Як слідує з відзиву на позовну заяву відповідач повідомила позивача про сумнівні операції вже після виявлення факту списання грошових коштів з її карткового рахунку.

Крім того, в заявах до Голови правління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 22 жовтня 2021 року та 12 листопада 2021 року відповідач вказувала, що 05 жовтня 2021 року невідомими особами шляхом обману було викрадено з її кредитної картки суму коштів у розмірі 49 823 грн. 90 коп. Переказ відбувся наступним чином здійснюючи продаж шафи через OLX їй подзвонила невідома особа повідомивши, що купує шафу та попросила номер картки. Вона повідомила номер картки «для виплат» і їй скинули на цю картку кошти в більшій сумі, ніж коштувала шафа. Тоді шахраї їй сказали зробити деякі операції, щоб вона змогла повернути їм ці кошти. Коли вона перераховувала через A-BOX їм на Альфа-Банк ці кошти, шахраї з її кредитної картки перерахували поступового вищевказану суму.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0003063, слідує, що до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 05 жовтня 2021 року невстановлена особа, шляхом обману заволодівши даними банківської картки заволоділа грошовими коштами в сумі 49 800 грн.

Відтак, як слідує з вказаних заяв, відповідач своїми діями сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З заявою про операції, які були вчинені 05 жовтня 2021 року, відповідач звернулася до позивача вже після списання коштів з рахунку, тому позивач не несе відповідальності за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення. А сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності обвинувального вироку не доводить вчинення кримінального правопорушення. Відтак підстави для звільнення відповідача від обов`язку погасити надану позику відсутні.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2 061 грн. 83 коп. (49 785 грн. 94 коп. х 2 481 грн. 00 коп. /59 907 грн. 44 коп.).

Керуючись статтями 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 червня 2007 року у розмірі 49 785 (сорок дев`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять ) гривень 94 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 2 061 (дві тисячі шістдесят одна) гривня 83 копійки.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 20 лютого 2023 року.

Суддя О.О. Першко