ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/432/23 Справа № 194/1735/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2021 року до Тернівського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивач 04 серпня 2003 року перебуваючи на робочому місті в ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», отримав виробничу травму. Даний факт підтверджується актом №42 форми Н-1 «Про нещасний випадок», актом форми Н-5 «Про розслідування нещасного випадку». Згідно протоколу №8 засідання комісії з охорони праці від 07 квітня 2004 року, прийнято рішення встановити ступінь вини потерпілого в розмірі 10%, тим самим вина роботодавця становить 90%. Позивачу 24 березня 2004 року МСЕК первинно встановила 5% втрати професійної працездатності, травма акт № 42 від 04 серпня 2003 року. При повторному огляді МСЕК 12 травня 2005 року позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності, травма акт № 42 від 04 серпня 2003 року. Крім того, 21 вересня 2004 року, перебуваючи на робочому місті в ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», отримав виробничу травму. Даний факт підтверджується актом №45 форми Н-1 «Про нещасний випадок», актом форми Н-5 «Про розслідування нещасного випадку». Згідно протоколу засідання комісії з охорони праці від 28 квітня 2005 року, прийнято рішення встановити ступінь вини потерпілого в розмірі 3,4%, тим самим вина роботодавця становить 96,6%. Позивачу 21 вересня 2004 року МСЕК первинно встановила 10% втрати професійної працездатності, по травмі від 21 вересня 2004 року. При повторному огляді МСЕК 24 травня 2006 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності. При повторному огляді МСЕК 09 грудня 2015 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності. При повторному огляді МСЕК 07 грудня 2016 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності. При повторному огляді МСЕК 03 листопада 2017 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву від 21 вересня 2004 року. При повторному огляді МСЕК 05 листопада 2018 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву від 21 вересня 2004 року. Також, позивач вважає, що до його спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на час заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд. Зазначає, що у зв`язку з виробничими травмами позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, постійно відчуває біль в області правої кисті, порушення функції захвату, зниження зору правого ока, що виявляється у розмитості, двоїнні, та негативно позначається на розбірливості при читанні, складно відрізняти контури оточуючих предметів. Він змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманих на виробництві травм обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків професійних захворювань викликає у позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. Просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 90000,00 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання - задоволено частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 93) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду 20000 (двадцять тисяч) грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 93) на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.

В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області просить апеляційну скаргу Управління на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22.06.2022 року задовольнити. Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22.06.2022 року змінити шляхом зменшення суми стягнення моральної шкоди з відповідача.

Відзивів на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року від інших учасників справи не надходили.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював з 24 жовтня 1994 року по 07 квітня 1995 року на шахті «Самарська» ПВО по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; з 22 травня 1995 року по 04 червня 1997 року працював на шахті «Самарська» ПВО по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗпТ УССР за власним бажанням; з 10 липня 1997 року по 12 квітня 2000 року працював на шахті «Тернівська» ВАТ ДХК «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; з 15 травня 2000 року по 28 грудня 2015 року працював на шахті «Дніпровська» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенію; з 28 січня 2016 року по 01 червня 2017 року працював у ВСП «ШУ імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, за ч. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , заповненої 23 травня 1995 року на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до акту №42 про нещасний випадок за формою Н-1 від 04 серпня 2003 року, затвердженого директором шахти «Дніпровська» ОСОБА_2 , з ОСОБА_1 04 серпня 2003 року о 18-00 год. на дільниці по видобутку вугілля №6 стався нещасний випадок.

Згідно до акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 04 серпня 2003 року, МГВМ ОСОБА_1 знаходився в 827 лаві в районі сек. 120 біля комбайна Л-103. В цей час лопнув шланг високого тиску між гідроблоком і гідрозамком на К-103. Щоб з`ясувати місце витіку олії МГВМ ОСОБА_1 правою рукою підняв шланг, що заборонено робити, та включив подачу тиску олії на К-103. Внаслідок чого струменем олії був травмований четвертий палець правої руки.

Відповідно до протоколу №8 від 07 квітня 2004 року засідання комісії шахти «Дніпровська» ОСОБА_1 , який є потерпілий від нещасного випадку, що стався 04 серпня 2003 року, встановлено 10% його вини у нещасному випадку.

Відповідно до акту №45 про нещасний випадок за формою Н-1 від 21 вересня 2004 року, затвердженого директором ОАО ГХК «Павлоградвугілля» шахти «Дніпровська» ОСОБА_2 , з ОСОБА_1 21 вересня 2004 року о 01-30 год. на дільниці по видобутку вугілля №6 стався нещасний випадок.

Згідно до акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 21 вересня 2004 року, МГВМ ОСОБА_1 знаходився в 828 лаві та при виїмці вугілля комбайном К-103 куском вугілля травмоване праве око.

Відповідно до виписки з протоколу №5 від 28 квітня 2005 року засідання комісії філіалу ОАО ГХК «Павлоградвугілля» шахти «Дніпровська» ОСОБА_1 , який є потерпілий від нещасного випадку, що стався 21 вересня 2004 року, встановлено 3,4% його вини у нещасному випадку.

Відповідно до виписки з акту огляду ВТЕК № 032070 від 24 березня 2004 року, ОСОБА_1 встановлено первинно 5% втрати працездатності, акт №42 шахти «Дніпровська» від 04 серпня 2003 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії ДНА-02 № 04518 від 12 травня 2005 року, ОСОБА_1 встановлено повторно 5% втрати працездатності, акт №42 шахти «Дніпровська» від 04 серпня 2003 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії ДНА-02 № 01212 від 22 квітня 2005 року, ОСОБА_1 встановлено первинно 10% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, акт №45 шахти «Дніпровська» від 24 вересня 2004 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії ДНА-02 № 011644 від 24 травня 2006 року, ОСОБА_1 встановлено повторно 10% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, акт №45 шахти «Дніпровська» від 24 вересня 2004 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 12ААА № 002377 від 09 грудня 2015 року, ОСОБА_1 встановлено повторно 10% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, акт №45 шахти «Дніпровська» від 24 вересня 2004 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 12ААА № 044284 від 07 грудня 2016 року, ОСОБА_1 встановлено повторно 10% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, акт №45 шахти «Дніпровська» від 24 вересня 2004 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серія 12ААВ №732153 від 03 листопада 2017 року, ОСОБА_1 встановлено первинно-повторно втрату професійної працездатності - 65%, з них 40% первинно радикулопатія, 10% первинно ХОЗЛ, 5% первинно туговухість, 10% повторно за виробничою травмою акт Н-1 № 45 від 24 вересня 2004 року, 0% повторно за виробничою травмою акт Н-1 № 42 від 07 серпня 2003 року, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 12ААА № 074648 від 05 листопада 2018 року ОСОБА_1 встановлено повторно втрату професійної працездатності - 65%, з них 40% радикулопатія, 10% первинно ХОЗЛ, 5% туговухість, 10% за виробничою травмою акт Н-1 № 45 від 24 вересня 2004 року, та встановлено третю групу інвалідності.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV (у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом), у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції).

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV).

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку та з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП Ураїни їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Тому до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, про що також зазначено відповідачем у відзиві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 210/5258/16-ц, від 20.11.2019 р. у справі № 210/3177/17, а тому, суд не приймає посилання представника відповідача у відзиві на те, що з набранням 01.01.2015 р. чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VІII, остаточно припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим за будь-якими випадками незалежно від часу настання страхового випадку без зазначення будь-яких додаткових обмежень.

Так, оскільки, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача у березні 2004 року та у квітні 2005 року, відшкодування шкоди має бути здійснено на підставі чинного на той час законодавства, а саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV, у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку, за умовами якого обов`язок по відшкодуванню заподіяної працівникові моральної шкоди, отриманої внаслідок ушкодження його здоров`я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на дані правовідносини поширюється дія норм ст.ст. 1, 21, 28 Закону № 1105-XIV, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, що передбачають обов`язок Фонду відшкодувати моральну шкоду у разі настання страхового випадку, і не може бути поширено дію норм Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року, № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року.

Крім того, Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 (1-рп/2004) встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

В правових позиціях, викладених у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 р. № 1-9/2004 (1-рп/2004) у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Крім того, вказаним рішенням встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведення спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки згідно з матеріалами справи встановлено наявність факту завдання позивачеві моральної шкоди .

Враховуючи вищенаведене, виникнення трудового каліцтва призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональної втрати часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача.

Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманої виробничої травми та стійкої втрати професійної працездатності.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті позивача.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.

З огляду на викладене, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд першої інстанції врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, про які позивачем зазначено у позові, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості й визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до Закону № 466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 01 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6500,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. не перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6500х4=26000,00 грн.).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. слід без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, врахував обставини справи, встановлення позивачу 10% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, його вини та вини підприємства, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, наслідків, що настали у зв`язку з втратою позивачем професійної працездатності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й визначив правильно розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі 20000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, а саме відповідного висновку медичних органів про встановлення факту заподіяння моральної шкоди не надав, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22 листопада 1995 р. № 212, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (до 28 вересня 2012 р.) на МСЕК не було покладено обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди потерпілому у зв`язку з професійним захворюванням.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно задовольнив частково позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова