Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Філатової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Траст Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інновація" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (факторингу),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги (факторингу) № 28, укладений 09 лютого 2017 року між ТОВ «Фінанс Траст Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», згідно якого фактор зобов`язався передати кошти в сумі 367000 грн. у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору право вимоги, що виникло з кредитного договору з фізичною особою № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року та усі додаткові угоди до нього, що був укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 , в тому числі за договором іпотеки (майнових прав на нерухоме майно, будівництво якого не завершене з фізичною особою) № 4/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року, за договором поруки №014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 31 березня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/10615/2/12423, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 78409 доларів США зі строком користування до 20 березня 2025 року зі сплатою 12 % річних. В цей же день 31 березня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки № 014/10615/2/12423/12. 15 травня 2009 року за вих. № 25.0.0/064 ВАТ «Ерсте Банк» відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України було змінено строк кредитного договору шляхом направлення вимоги до позичальника та поручителя про дострокове виконання зобов`язания за даним кредитним договором. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2013 року позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року в розмірі 944667,60 грн. 26 травня 2014 року між ПАТ «Фідо Банк» та ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 1, згідно якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників за кредитним договором та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. 27 квітня 2015 року між ТОВ ФК «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги (Факторингу) № 38 , відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги, що виникло з кредитного договору № 014/10615/2Л2423 від 31 березня 2008 року в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, загальна сума права вимоги станом на день укладення цього договору становить 2519654,13 грн., а ціна відступлення права вимоги становить 1834836,74 грн. 09 лютого 2017 року між ТОВ «Фінанс Траст Груп» та ТОВ ФК «Інновація» укладено договір про відступлення права вимоги (факторингу) № 28, згідно якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в сумі 367000 грн. в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору право вимоги, що виникло з кредитного договору з фізичною особою № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року та додаткових угод до нього, що був укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 , в тому числі за договором іпотеки № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року, договором поруки № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року. Договір від 09 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «Фінанс Траст Груп» та ТОВ ФК «Інновація», про відступлення права вимоги (факторингу) № 28 повинен бути визнаний судом недійсним відповідно до ч.1-2 ст.203, 215, 227 ч.1 ЦК України, як такий, що укладений з порушенням положень ст.1083 ЦК України, п.п.3 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Договір факторингу укладений 09 лютого 2017 року, тобто в період дії Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 р. та п.п.3 п.1 якого передбачено, що кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у п.п.1 цього пункту. В свою чергу, п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири. Квартира АДРЕСА_1 виступає як забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 як позичальника та майнового поручителя за споживчим кредитом, наданим йому банком України в іноземній валюті. Кредит ОСОБА_3 був наданий на придбання житла, відтак він є споживчим. Загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 64,4 кв.м., тобто не перевищує 140 кв.м і використовується з січня 2013 року як місце постійного проживання позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 , іншого житла на праві власності в нього немає. Відтак, оспорюваний договір факторингу укладений з порушенням п.п.З п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Законодавством встановлено неприпустимість подальшого відступлення фактором права грошової вимоги третій особі. Однак, вказане правило носить диспозитивний характер, оскільки сторони можуть передбачити можливість відступлення такої вимоги в договорі факторингу (ст.1083 ЦК України). Як вбачається з договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38, укладеного 27 квітня 2015 року між ТОВ ФК «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп», ним не передбачено право наступного відступлення фактором, тобто ТОВ «Фінанс Траст Груп» права грошової вимоги третій особі. Оскільки договором про відступлення права вимоги (факторингу) № 38, укладеним 27 квітня 2015 року між ТОВ ФК «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп», не передбачено право наступного відступлення ТОВ «Фінанс Траст Груп» права грошової вимоги третій особі, то ТОФ «Фінанс Траст Груп» не мало права (дозволу) відступити ТОВ ФК «Інновація» своє право грошової вимоги ні до боржника ОСОБА_3 , ні до поручителя ОСОБА_1 , що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст.203 ч.1-2, 215, 227 ч.1 ЦК України. Вважає, що її права оскаржуваним договором факторингу були порушені, оскільки його умови містять положення про недійсну - завищену загальну суму права вимоги, в тому числі щодо неї, як поручителя, на яку ТОВ ФК «Інновація» були нараховані 3 % річних та інфляційні в сумі 825667,49 грн. за період з 03 жовтня 2015 року до 03 жовтня 2018 року, тобто за період до укладення оспорюваного договору, та яка була стягнута з неї, як поручителя, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26 березня 2019 року у справі № 759/15671/18. Враховуючи презумпцію правомірності правочину, подання апеляційної скарги на дане судове рішення не поновить її порушених ТОВ ФК «Інновація» прав щодо безпідставного стягнення з неї на користь товариства завищеної, не дійсної суми боргу, в тому числі нарахованої за минулий період. Враховуючи положення ч.1 ст.236 ЦК України, що договір (правочин), визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, вважає, що визнання недійсним договору факторингу є ефективним способом захисту її порушеного права, оскільки у випадку задоволення позову це буде підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 березня 2019 року у справі № 759/15671/18 про стягнення з неї, як поручителя, на користь ТОФ ФК «Інновація» інфляційних витрат та 3 % річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 825667, 49 грн, яка визначена із зазначеної в оспорюваному договорі недійсної завищеного розміру загальної суми права вимоги станом на день укладення даного договору, а саме на 09 лютого 2017 року 2841303,23 грн, яка стягнута з неї судом на користь ТОВ ФК «Інновація» за минулий період, а саме з 03 жовтня 2015 року по 03 жовтня 2018 року і кредитором щодо неї буде ТОВ «Фінанс Траст Груп», яке, реалізуючи свої процесуальні права, не вчиняло жодних дій щодо стягнення з неї, як поручителя, боргу.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ТОВ «ФК «Інновація» адвокат Грекова Л.В. просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Заперечення щодо позову мотивує тим, що кредитний договір №014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Кредит не є споживчим, так як відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року (в редакції на дату укладення договору відступлення) кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві напридбання продукції. В той же час, п.2.1 кредитного договору №014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року передбачено, що кредитні кошти призначені для інвестування в об`єкт нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_2 відповідно до договору № КНТР-000275/кв від 28 лютого 2008 року, укладеного між Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради та позичальником ОСОБА_3 . Тобто, кредитні кошти видані за умовами кредитного договору мають цільове призначення для інвестування в об`єкт нерухомого майна. Згідно Цивільного кодексу України, інвестування не є ні товаром, ні роботою, ні послугою, отже його не можна спожити в розумінні чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, квартира використовувалась ОСОБА_3 для отримання доходу, що підтверджується передачею її в оренду квартиронаймачу, факт такої оренди було встановлено 06 червня 2019 року при вчиненні виконавчих дій. 17 вересня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено рішення, яким було задоволено позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк» та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором №014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року в сумі 944667,60 грн. Тобто, суд першої інстанції змінив валюту зобов`язання вказавши в резолютивній частині рішення про стягнення суми заборгованості виключно в гривні. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва по справі №759/15671/18, яке залишено в законній силі постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 оку., було задоволено позовну заяву ТОВ «ФК «ІННОВАЦІЯ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу та стягнуто донараховані кошти за кредитним договором №014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року в розмірі 825667,49 грн. Таким чином, суд першої інстанції, ухваливши рішення про стягнення заборгованості у національній валюті України гривні, змінив фактично валюту зобов`язання та з дати набрання чинності рішенням суду виконання рішення здійснюється в гривні. Квартира не використовувалася ОСОБА_3 для постійного проживання. На момент здійснення виконавчих дій з опису спірного майна приватним виконавцем Варавою Р.С в рамках виконавчого провадження №59300226 від 06 червня 2019 року з`ясувалось, що в спірній квартирі мешкає чоловік, який повідомив, що є квартиронаймачем за укладеним із донькою позивача договору оренди. Даний факт підтверджується також відповіддю на адвокатський запит за вих.№18/Ш від 30 липня 2019 року, ТОВ «Агентство нерухомості «Благовіст» Шевченківське» про те, що 24 січня 2019 року було розміщено оголошення про здачу в оренду квартири (без зазначення точного номеру) у будинку АДРЕСА_3 , контактна особа ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ). ОСОБА_3 працював у 2018-2019 роках у ТДВ «Рівнефармація», адреса якого: м.Рівне, майдан Незалежності, буд.3, що підтверджується копією довідки ТДВ «Рівнефармація» від 19 вересня 2018 року №3/1228 про суми утриманих на користь ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Інновація» коштів. За таких обставин доволі дивним вбачається той факт, що позивач вказує, що ОСОБА_3 нібито постійно проживає в м.Київ, однак кожного дня ходить (ходив) на роботу в ТДВ «Рівнефармація», яке знаходиться у м.Рівному. Окрім того, позивач надає недостовірні відомості суду, так як на квартиру АДРЕСА_1 було звернуто стягнення в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» у 2019 році. Таким чипом, ОСОБА_3 не проживає в квартирі станом на день подачі позову та не є її власником. Подачею позову позивач намагається уникнути виконання зобов`язань за кредитним договором, так як заборгованість за кредитним договором існує донині, рішення судів про стягнення заборгованості набрали законної сили та не скасовані, однак в позовній заяви позивач взагалі не зазначає, що заборгованість не погашена. 12 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про визнання дублікатів виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у цивільній справі №569/3506/13-ц за позовом ПАТ "Ерсте Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ухвалою від 06 листопада 2020 року йому відмовлено у задоволені заяви. 12 березня 2019 року ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Рівненського міського суду від 23 січня 2017 року по справі №569/3506/13-ц про видачу дублікатів виконавчих листів. 23 липня 2019 року постановою Рівненського апеляційного суду було відмовлено у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду від 23 січня 2017 року. Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_3 03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Ухвалою від 12 березня 2020 року у задоволенні даної зави було відмовлено. 31 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом до ТОВ «Фінанс Траст Груп», ТОВ «ФК «Інновація» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 28 від 09 лютого 2017 року, (справа 760/18701/20). Вказане свідчить, що позивачем та боржником ОСОБА_3 вчиняються дії щоб будь-яким чином уникнути виконання зобов`язань за кредитним договором, так як добровільно ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_3 не здійснюють погашення заборгованості. ТОВ «Фінанс Траст Груп» направляло на виконання умов договору про відступлення права вимоги (факторингу) №28 від 09 лютого 2017 року повідомлення про зміну кредитора із ТОВ «Фінанс Траст Груп» на ТОВ «ФК «Інновація», які були отримані і ОСОБА_3 , і ОСОБА_1 , про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштових відправлень 22 лютого 2017 року за №949 та №302. А отже, термін позовної давності сплив 16 лютого 2020 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач не зазначає, яким чином договір відступлення прав порушує її права та фактично перекручує обставини справи, так як ТОВ «ФК «Інновація» нараховано було 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, що визначена рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/3506/13-ц від 17 вересня 2013 року. Заборгованість за кредитним договором не погашена і зміна кредитора жодним чином не виливає на факт того, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та договором поруки ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 не виконують, і заборгованість наявна донині.

Ухвалою від 5 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 22 березня 2021 року суд повернув ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою від 30 березня 2021 року суд відмовив в прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову.

Ухвалою від 30 березня 2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 12 травня 2021 року суд відмовив в клопотанні представника відповідача ТОВ «ФК «Інновація» про закриття провадження у справі.

Ухвалами від 30 вересня 2021 року суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування додаткової угоди № 2 від 15 травня 2015 року до договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 5 листопада 2021 року суд витребував від ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» оригінал додаткової угоди № 2 від 15 травня 2015 року до договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38.

Протокольною ухвалою від 17 січня 2023 року суд відмовив у клопотанні представника позивача про призначення судової технічної експертизи документа.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, икладених у позовній заяві. Представник позивача додатково пояснила, що спірний договір є недійсним з двох підстав. Договір укладений в період дії мораторію на відступлення права вимоги за споживчими договорами, наданими в іноземній валюті. Квартира є іпотечним майном, єдиним житловм позичальника, загальна площа не перевищує 140 кв.м. Договором № 38 від 27 квітня 2015 року, укладеним між ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп», не було передбачено право наступного відступлення фактором права грошової вимоги третій особі. Оскільки вказаним договором не встановлено права наступного відступлення, то спірний договір суперечить ч.1 ст.1073 ЦК України. Право наступного відступлення передбачене в додатковій угоді № 2 до договору, але оригіналу цієї угоди суду не надано. Вважає додаткову угоду підробленою та виготовленою виключно з метою усунення недоліків, на які звернула увагу сторона позивача. Укладенням спірного договору порушено право позивача як поручителя та солідарного боржника, оскільки ТОВ «ФК «Інновація» в порядку ст.625 ЦК України стягнуто 3 % річних та інфляційні за три роки до моменту укладення спірного договору. Встанолвена судом недійсність договору буде підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 березня 2019 року про стягнення боргу. ТОВ «ФК «Інновація» було звернено стягнення на іпотечне майно в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», а відтак, кредитний договір є припиненим. За рішенням суду від 17 вересня 2013 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було стягнуто борг в сумі 944667,60 грн. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26 березня 2019 року з позивача як поручителя стягнуто 825667,49 грн, тобто суму рівноцінну боргу, оскільки в оспорюваному договорі зазначений недійсний розмір загальної суми права вимоги понад 2500000 грн. Кошти, отримані від продажу квартири, ТОВ «ФК «Інновація» зарахувало в погашення завищеної суми заборгованості. У випадку визнання недійсним спірного договору та перегляду рішення про стягнення боргу по ст.625 ЦК України позивач матиме право вимагати перерозподілу коштів від продажу іпотечного майна, оскільки ТОВ «ФК «Інновація» не є належним правонаступником кредитора.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Інновація» позов не визнала та пояснила, що жодного експертного висновку щодо неправильності розрахунку заборгованості позивач не надала. Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 березня 2019 року набрало законної сили, видані виконавчі листи за цим рішенням. Доводи про підроблення додаткової угоди № 2 є лише припущеннями позивача. Розподіл сум після продажу предмета іпотеки позивач не оспорювала.

Представник відповідача ТОВ «Фінанс Траст Груп» адвокат Наумов А.Є. у заяві від 15 вересня 2022 року просить судовий розгляд проводити без його участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 31 березня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір з фізичною особою № 014/10615/2/12423 (кредит на інвестування в житлове будівництво шляхом участі в ФФБ).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит в сумі 78409 доларів США зі строком користування кредитними коштам до 20 березня 2025 року, зі сплатою 12 відсотків річних.

Згідно з п.2.1 кредитного договору кредитні кошти призначені для інвестування в об`єкт, яким є квартира АДРЕСА_2 , відповідно до договору № КНТР-000275/кв від 28 лютого 2008 року, укладеного між Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) та позичальником.

31 березня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 (позичальником) і ОСОБА_1 (поручителем) укладений договір поруки № 014/10615/2/12423/2.

Відповідно до п.1.2 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з укладеного між кредитором та позичальником кредитного договору № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього.

12 березня 2009 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2013 року у справі № 569/3506/13-ц задоволено позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року в сумі 944667,6 грн. Рішення набрало законної сили 24 травня 2016 року.

26 травня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» (правонаступником ПАТ «Ерсте Банк») та ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» укладений договір про відступлення права вимоги № 1.

27 квітня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп» укладений договір про відступлення права вимоги (факторингу) № 38.

Відповідно до п.1.1 договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги, що виникло з кредитного договору № 014/10615/12423 від 31 березня 2008 року, який був укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 , та в подальшому було придбане первісним кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги № 1 від 26 травня 2014 року.

Згідно з п.1.2 договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 право вимоги за основним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості; право вимоги додатково нарахованих сум (процентів, інфляційних втрат і т.п.). Загальна сума права вимоги станом на день укладання договору складає 2519654,13 грн. До нового кредитора також переходять права та обов`язки первісного кредитора по договорах, що забезпечують виконання зобов`язання по основному договору.

15 травня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп» укладена додаткова угода № 1 до договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 від 27 квітня 2015 року, якою п 1.2 викладено в іншій редакції, зокрема загальна сума права вимоги на день укладання договору складає 2399138,63 грн.

9 лютого 2017 року між ТОВ «Фінанс Траст Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» укладений договір про відступлення права вимоги (факторингу) № 28.

Відповідно до п.1.1 договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 28 фактор обов`язується передати грошові кошти в сумі 367000 грн в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору право вимоги, що виникло з кредитного договору з фізичною особою № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року та усі додаткові угоди до нього, що був укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 .

Згідно з п.1.2 договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 28 право вимоги за основним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості, право вимоги додатково нарахованих сум (процентів, інфляційних втрат і т.п.). Загальна сума права вимоги станом на день укладення цього договору складає 2841303,23 грн. До фактора також переходять права та обов`язки клієнта по договорах, що забезпечують виконання зобов`язань по основному договору, в тому числі за договором іпотеки (майнових прав на нерухоме майно будівництво якого не завершене з фізичною особою) № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року, посвідчений Киселюк О.В. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1087, укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 ; за договором поруки № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1

14 лютого 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. внесла запис до Державного реєстру іпотек щодо зміни іпотекодержателя ТОВ «Фінанс Траст Груп» на ТОВ «ФК «Інновація» відносно квартири АДРЕСА_1 .

ТОВ «Фінанс Траст Груп» листами № 213 та № 364 від 16 лютого 2017 року повідомило ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором на користь ТВ «ФК «Інновація» та необхідність сплати суми заборгованості у розмірі 2841303,23 грн на банківський рахунок нового кредитора. Вказані повідомлення отримані відповідачами особисто 22 лютого 2017 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26 березня 2019 року у справі № 759/15671/18 задоволено позов ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інновація» донараховані кошти за кредитним договором № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року в розмірі 825667,49 грн.

За змістом вказаного рішення сума заборгованості відповідачів з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України на суму боргу, яка встановлена за рішенням по справі № 569/3506/13-ц в період з 3 жовтня 2015 року по 3 жовтня 2018 року складає 825667,49 грн, у тому чсилі: сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу у розмірі 740552,63 грн та 3 % річних 85114,86 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року - без змін.

23 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Інновація» в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна відчужило квартиру АДРЕСА_1 ТОВ «Актів Проперті Менеджмент».

Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі № 759/9650/19 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», ТОВ «Актів Проперті Менеджмент», треті особа: приватний нотаріус Кивського міського нотаріального округу Тверська Інеса Володимирівна, ОСОБА_7 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна залишено без задоволення.

За звітом ТОВ «ФК «Інновація» від 20 квітня 2021 року про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки за договором купівлі-продажу нерухомого майна ТОВ «Актів Проперті Менеджмент» сплатило ТОВ «ФК «Інновація» суму в розмірі 1308600 грн, яка зарахована в погашення боргу за кредитним договором.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу.

За приписами п.2 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені ст.215, 216 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вичняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 28 від 9 лютого 2017 року, стороною якого не є.

Відповідно до ст.215, 216 ЦК України оспорювати правочин може не лише сторона (сторони) правочину, але й інші заінтересовані особи. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договору є: права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; заінтересована особа отримує що-небуть в результаті проведення реституції (права, майно).

За змістом ст.15, 16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Позивач, обґрунтовуючи порушення її прав оспорюваним договором факторингу, покликається на наявність в ньому положення про недійсну завищену загальну суму права вимоги, на яку ТОВ «ФК «Інновація» були нараховані 3 % річних та інфляційні в сумі 825667,49 грн за період з 3 жовтня 2015 року до 13 жовтня 2018 року.

При цьому, жодного доказу недійсності (завищення) загальної суми права вимоги, яке передано новому кредитору за спірним договором, позивач не надала і в позовній заяві не зазначила.

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалось за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги (факторингу).

Позивач після оскарження рішення боржником ОСОБА_3 також скористалася правом на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 березня 2019 року у справі за позовом ТОВ «ФК «Інновація» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Постановою Київського апеляційного суду від 1 липня 2021 року у справі № 759/15671/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року скасовано, постановлено нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Інновація» про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Інновація» 347843,25 грн інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 84950,36 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98218449).

Суд звертає увагу, що інфляційні втрати та три проценти річних нараховані ТОВ «ФК «Інновація» на заборгованість, встановлену рішенням суду по справі № 569/3506/13-ц (9446676 грн), а не на суму права вимоги (2841303,23 грн) як стверджує позивач.

Доводи представника позивача про зазначення в звіті про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки завищеної суми заборгованості суд до уваги не приймає, оскільки обставини розміру кредитної заборгованості не входять до предмету доказування у справі. Позивач в силу положень ст.38 Закону України «Про іпотеку» не позбавлена права оскаржувати проведений іпотекодержателем розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Жодних доказів виконання взятих на себе як поручителем зобов`язань за кредитним договором як в період з 3 жовтня 2015 року до 3 жовтня 2018 року, так і надалі, позивач суду не надала, а тому доводи представника позивача про відсутність у кредитора права нараховувати інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, визначеної рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України є безпідставними.

Позивач як на підставу для визнання недійсним оспорюваного договору покликається на два порушення: укладення договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 28 від 9 лютого 2017 року в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та укладення спірного договору з порушенням ч.1 ст.1083 ЦК України (в договорі про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 від 27 квітня 2015 року не передбачено права наступного відступлення фактором права грошової вимоги третій особі).

Відповідно до пп.3 п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 3 червня 2014 року кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальника за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.

Згідно з п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири.

Відповідно до п.3.6 кредитного договору з фізичною особою № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 , забезпеченням договору є іпотека майнових прав позичальника на об`єкт нерухомості, право на набуття якого у власність позичальника в майбутньому підтверджується договором про участь у ФФБ № КНТР-00275/кв від 28 лютого 2008 року та договором № ДВПМ-000275 відступлення майнових прав від 26 березня 2008 року, укладеним між управителем та позичальником. Об`єктом нерухомості, який виступає як забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 як позичальника та майнового поручителя, є квартира АДРЕСА_1 .

Кредит позичальнику ОСОБА_3 наданий в іноземній валюті, про що зазначено в п.1.1 кредитного договору № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року.

Твердження представника відповідача про зміну судовим рішенням від 17 вересня 2013 року валюти зобов`язання на гривню не заслуговують на увагу, оскільки судове рішення про стягнення боргу не може змінювати зміст договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, в тому числі, коли грошове зобов`язанн було визначено в іноземній валюті.

Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача, що наданий ОСОБА_3 кредит не є споживчим, оскільки в п.11.1 кредитного договору з фізичною особою № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року невід`ємною частиною договору визначено додаток № 1 - повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту. Враховуючи зазначений в п.2.1 кредитного договору об`єкт кредитування та вимоги п.23 ст.1 Закону України «Про заист прав споживачів» наданий ОСОБА_3 кредит є споживчим.

Загальна площа квартири АДРЕСА_1 не перевищує 140 кв.м, про що свідчить свідоцтво про право власності від 12 березня 2009 року. У позичальника (майнового поручителя) ОСОБА_3 у власності немає іншого нерухомого житлового майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно № 227470641 від 9 жовтня 2020 року.

Разом з тим, посилання позивача на використання з січня 2013 року квартири АДРЕСА_1 як місця постійного проживання позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 доказами не підтверджено.

Згідно з актом від 5 вересня 2018 року, засвідченим начальником ЖЕД-8, майстром технічної дільниці ЖЕД № 8 на підставі заяви ОСОБА_3 та заяв сусідів складно акт про те, що ОСОБА_3 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_4 , але не зареєстрований, з січня 2013 року.

Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати Товариством з додатковою відповідальністю «Рівнефармація» за період з січня 2013 року по вересень 2018 року із заробітної плати ОСОБА_3 здійснювалися відрахування. Працевлаштування ОСОБА_3 в ТДВ «Рівнефармація» підтверджується також довідкою № 34 про заробітну плату та інші доходи від 29 травня 2019 року. Місцезнаходженням Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнефармація» є м.Рівне, майдан Незалежності, 3.

Повідомлення ТОВ «Фінанс Траст Груп» про відступлення прав вимоги № 213 від 16 лютого 2017 року направлено позичальнику ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_5 та ним отримане особисто 22 лютого 2017 року.

Наданий позивачем акт від 5 вересня 2018 року не є достатнім доказом на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_3 у квартирі, яка виступає як забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 014/10615/2/12423 від 31 березня 2008 року, та суперечить іншим матеріалам справи.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом позичальника (майнового поручителя), на яку поширюються приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому є безпідставними твердження позивача, що оспорюваний договір факторингу укладений з порушенням пп.3 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч.1 ст.1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Договором про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 від 27 квітня 2015 року, укладеному між ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп», не передбачено право наступного відступлення фактором права грошової вимоги третій особі.

ТОВ «ФК «Інновація» після закриття підготовчого провадження у справі та під час судового розгляду справи по суті клопотав про долучення копії додаткової угоди № 2 від 15 травня 2015 року до договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38.

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 2 до договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 від 27 квітня 2015 року, укладеної 15 травня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп», розділ 6 договору доповнено п.6.4 такого змісту: «Новому кредитора надається право здійснювати наступне відступлення прав вимоги».

Ухвали суду про витребування оригіналу вказаної додаткової угоди не виконані, оригінал письмового доказу не наданий.

Попри неодноразові вимоги суду надати для огляду в судовому засіданні оригінал письмового доказу представник ТОВ «Фінанс Траст Груп» надав до суду копію додаткової угоди № 2 до договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 від 27 квітня 2015 року, засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. Причини неможливості подання оригіналу угоди, зазначені в листі ТОВ «Фінанс Траст Груп» від 13 вересня 2022 року, не можна вважати поважними, так як сторона, маючи оригінал документа, зобов`язана була виконати ухвалу суду про витребування доказу.

Нотаріально засвідчена копія договору не має сили оригіналу. Інших доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами додаткової угоди № 2, суду не надано.

Враховуючи, що оригіналу письмового доказу не подано і сторона позивача ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, суд не бере до уваги додаткову угоду № 2 до договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 38 від 27 квітня 2015 року, якою передбачено право нового кредитора здійснювати наступне відступлення прав вимоги.

Разом з тим, укладення спірного договору факторингу з порушенням ч.1 ст.1083 ЦК України стосується прав та інтересів ТОВ «Фінанс Траст Груп» як кредитора та сторони договору, а не прав та інтересів боржника та поручителя. Жодних доказів порушення прав позивача внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору суду не надано.

Оскільки позивач не довела наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якох подано позов, позовні вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 28, укладеного 9 лютого 2017 року між ТОВ «Фінанс Траст Груп» та ТОВ «ФК «Інновація», задоволенню не підлягають.

Відповідач ТОВ «ФК «Інновація» заявив про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом вказаної норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

З огляду на те, що суд не встановив порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача та відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, заяву відповідача ТОВ «ФК «Інновація» про застосування позовної давності суд не розглядає.

За правилами ст.141 ЦК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Траст Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інновація" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (факторингу).

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ТОВ "Фінанс Траст Груп", місцезнаходження: 79009, м.Львів, пр-т В.Чорновола, 45-А, корпус 12; ;

відповідач - ТОВ "Фінансова компанія "Інновація", місцезнаходження: 03038, м.Київ, вул.Сурікова, 3: код ЄДРПОУ 39409610.

Повне судове рішення складене 31 січня 2023 року.

Суддя