Провадження № 2/761/620/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.08.1996 року, виданого згідно розпорядження №14121 від 20.08.1996 року. У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, як зазначає позивач, відповідачі не проживають у квартирі досить тривалий час, витрат по її утриманню та оплаті комунальних послуг не несуть. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності у зв`язку із реєстрацією в квартирі відповідачів, тому для захисту своїх порушених прав він звернувся до суду із даним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримав свій позов та просив його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.08.1996 року, виданого згідно розпорядження №14121 від 20.08.1996 року.

При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що місцем реєстрації відповідачів є квартира, яка належить на праві власності позивачу.

Разом з тим, згідно листа Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2022 року гр. ОСОБА_2 30.08.2022 року була знята з реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 , а гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрованим не був. Також, зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрованим є лише гр. ОСОБА_1 , а інших зареєстрованих фізичних осіб немає.

Позивач не надав суду доказів, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Окрім того, положеннями ст. 319 ЦК України регламентовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частина 2 статті 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні позивач повідомив, що відповідачі тривалий час не проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, враховуючи, що відповідачі не мають зареєстроване місце проживання в квартирі, яка належить позивачу, а також фактично не проживають у ній, що свідчить про недоведеність позивачем порушення його права власності чи законного володіння з боку відповідачів, тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 76, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула