ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6787/22 Номер провадження 22-ц/814/2499/23Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Прядкіної О.В., Чумак О.В.,

за участю секретаря: Владімірова Р.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2022 року по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання та ведення спільного господарства, заінтересована особа: Департамент соціального та гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання та ведення спільного господарства.

В заяві вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона разом з померлим з травня 2018 року по дату його смерті проживали однією сім`ю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , як подружжя були пов`язані спільним побутом та веденням спільного господарства, мали спільний бюджет та дбали один про одного як чоловік та жінка.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт сумісного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з травня 2018 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погодившись з даним судовим рішенням, Міністерства оборони України оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, у зв`язку з чим просило рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту сумісного проживання та ведення спільного господарства.

Зазначає, що метою встановлення факту, що має юридичне значення, є намагання заявниці у такий спосіб отримати одноразову грошову допомогу за загиблого ОСОБА_2 .

Вказує, шо в даному випадку вбачається спір про право, а саме, про право щодо призначення та здійснення їй виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вирішення якого не належить до цивільної юрисдикції, віднесено до адміністративної юрисдикції, а тому вважає, що заявниця має право звернення до суду адміністративної юрисдикції з відповідним адміністративним позовом.

Крім того, доводом апеляційної скарги є те, що належним відповідачем в такому випадку є виключно Міністерство оборони України як юридична особа, а не його Департамент соціального та гуманітарного забезпечення, який не має статусу юридичної особи, оскільки є лише структурним підрозділом Міністерства Оборони України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно пункту четвертого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №761 /а. с. 5/.

Заявляючи вимоги про встановлення факту сумісного проживання та ведення спільного господарства з померлою особою, заявник ОСОБА_1 послалась на те, що згідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

При цьому, зміст заяви не містить посилання з якою метою встановлюється зазначений факт та чи залежить від його виникнення зміна або припинення особистих майнових прав самої заявниці.

Під час судового розгляду, заявник та представник заінтересованої особи в судові засідання не з`являлись, натомість судом були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які дали пояснення, аналогічні до змісту заяви ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що даний факт знайшов своє підтвердження в процесі розгляду справи.

Вказаного висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Як вбачається вказана заява була розглянута судом в порядку окремого провадження як особливого виду непозовного цивільного судочинства, характерною ознакою якого є фактично відсутність спору про право.

Між тим, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах ( ст. 294 ч.6 ЦПК України).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Не дивлячись на те, що в самій заяві про встановлення юридичного факту заявник не зазначає мету встановлення факту проживання однією сім`єю, від якого залежить виникнення зміна або припинення особистих майнових прав самої заявниці, при розгляді апеляційної скарги стало відомо, що остання у такий спосіб бажає отримати виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки ОСОБА_2 як військовослужбовець загинув в ході бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дмитрівка Ізюмського району Харківської області.

Заперечуючи право заявника на отримання зазначеної грошової допомоги, Міністерство оборони України посилається на наявність спору, вирішення якого можливо в порядку пред`явлення відповідного позову, і не може вирішуватись в порядку окремого провадження.

Крім того, доводом апеляційної скарги є те, що суд не звернув уваги на статус заінтересованої особи у вигляді Департаменту соціального та гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України, який не є юридичною особою, а відтак не має процесуальної правоздатності.

Належним учасником справи, в тому числі і виступати в якості заінтересованої особи може лише юридична особа, а саме Міністерство оборони України, а не його структурні підрозділи.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та розглянув справу за наявності неналежної заінтересованої особи, яка не має статусу юридичної особи, а відтак не наділена необхідним обсягом процесуальної правоздатності, що є самостійною підставою для скасування постановленого по справі рішення.

За вказаних обставин, судове рішення підлягає скасуванню, із залишенням заяви про встановлення юридичного факту без розгляду з підстав оспорювання Міністерством оборони України права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги після загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що свідчить про існування спору про право, у зв`язку з чим заява останньої підлягає залишенню без розгляду, з роз`ясненням права пред`явлення позову на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 294, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання та ведення спільного господарства - залишити без розгляду.

Роз`яснити заінтересованим особам, що для вирішення спору вони мають право подати позов на загальних підставах.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна О. В. Прядкіна О.В. Чумак