УХВАЛА

про закриття провадження

"15" лютого 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просив суд стягнути з Держави України за рахунок коштів державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області моральну шкоду за період з 13.09.2019 по 30.01.2020 в розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано неправомірними дії та бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: з 14 липня по 31 липня 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 14 липня по 31 липня 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017. ГУ НП в Харківській області виконало зазначені рішення лише 30.01.2020, а саме перерахували на його банківський рахунок грошові кошти в сумі 1224,15 грн.

Позивач зазначив, що в період, коли він дізнався про те, що з ним ГУ НП в Харківській області не провів остаточний розрахунок при його звільнені, а саме індексації грошового забезпечення, позивач перебував на лікуванні, разом з цим йому прийшлось звернутись до адміністративного суду за захистом порушеного права належної йому виплати індексації грошового забезпечення. В результаті порушення відповідачем його прав, він відчував переживання, душевні страждання, тобто протиправні дії відповідача призвели до дискомфорту його повсякденного життя, який він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ГУНП в Харківській області. Зазначив, що вказаними діями ГУ НП в Харківській області завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в 25 000 грн.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 22.09.2021 змінено склад суду та визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. (на підставі Рішення Вищої ради правосуддя №1976/0/15-21 від 14.09.2021 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку»).

Ухвалою суду від 28.09.2021 вказану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування шкоди прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М. та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12.10.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладався.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому продовжено.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач та відповідач- ГУНП в Харківській області подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача ГУ ДКС України в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов да наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, з матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано неправомірними дії та бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 сум індексації грошового забезпечення за період проходження служби в ГУНП в Харківській області за період: з 14 липня по 31 липня 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 14 липня по 31 липня 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017.

30.01.2020 року ГУ НП в Харківській області, на виконання рішення суду, перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1224 грн.15 коп.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України»).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункти 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Поняття публічної служби є широким, оскільки включає в себе державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах.

Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування.

Публічну службу в найширшому розумінні можуть здійснювати працівники усіх організацій публічного сектору: органами державної влади (тобто не лише виконавчої, а й законодавчої та судової); державними підприємствами та установами; органами місцевого самоврядування; комунальними підприємствами та установами.

Юрисдикційність справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби належить до адміністративних правовідносин.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, провадження № 11-574 пп 19).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц, провадження № 14-375 цс 18, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто до вказаних правовідносин, які є різновидом трудових, застосовуються і норми трудового права, у тому числі і стаття 237-1 КЗпП України про відшкодування моральної шкоди працівнику, незважаючи на те, що такий спір виникає щодо прийняття, проходження чи припинення публічної служби.

З аналізу зазначених норм випливає, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Одним з елементів публічної служби є служба в поліції.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції та якому присвоєно спеціальне звання поліції. У статті 59 цього Закону зазначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру. Порядок проходження громадянами України служби в поліції, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та з матеріалів справи, що з 14.07.2017 по 19.03.2019 позивач ОСОБА_1 працював на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області. Наказом ГУНП в Харківській області від 19.03.2019 № 77 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) Закону України «Про Національну поліцію ».

Судом встановлено, що спір у даній справі виник після звільнення позивача з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору провенції патрульної поліції Лирецького відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію », однак оскільки зазначений спір пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються проходження ним публічної служби та звільнення з неї, зокрема заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати сум індексації грошового забезпечення за період проходження служби в ГУНП в Харківській області, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17 (провадження № 14-360цс18) та від 12 січня 2021 року у справі № 757/44631/19 (провадження № 14-171цс20), постанові Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 757/35055/19-ц (провадження № 61-8422св21), постанові Верховного Суду від 24.06.2022 у справі № 357/5636/21 (провадження № 61-16122св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 255,256, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі 953/16635/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Повний текст ухвали складено 20.02.2023.

Суддя С.М. Лисиченко