Справа № 153/1426/22
Провадження № 22-ц/801/305/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 рокуСправа № 153/1426/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2022 року, постановлене суддею Ямпільського районного суду Вінницької області Дзериним М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.11.2018 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на доньку ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття та на сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 1400 грн. щомісячно починаючи з 04.05.2018 і до досягнення ним повноліття.

ОСОБА_2 вказує, що вона на даний час утримує двох дітей, одна з яких є повнолітньою особою, яка навчається та не працює. Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має успішний бізнес, що пов`язаний з реалізацією нафтопродуктів, має у власності земельну ділянку, будинок, автомобіль та його стан здоров`я дозволяє працювати та утримувати дітей.

Позивач зазначає, що витрати на утримання дітей збільшилися та визначеного рішенням суду розміру аліментів недостатньо, оскільки гарантований державою мінімальний розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років становить 2618 грн.

Враховуючи наведене позивач просила збільшити розмір аліментів на сина із 1400,00 грн. до 5000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а стягнення аліментів за рішенням на доньку в розмірі 2000,00 грн залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що визнає свій обов`язок по утриманню сина та погоджується сплачувати аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Вказує, що працює оператором АЗС з 13.11.2019 та щомісячно з його зарплати утримується майже 80 %. У нього відсутнє будь-яке нерухоме майно, натомість позивач володіє нерухомим майном у вигляди житлового будинку та двох земельних ділянок. Наголошує, що донька досягла повноліття та навчається в державному навчальному закладі на державній денній формі та знаходиться на державному забезпеченні. В свою чергу, він не відмовляється сплачувати аліменти та робить все можливе, щоб їх належно виконувати.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.11.2018 з відповідача на користь позивача на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 2500, 00 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів за рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.11.2018 в справі №153/560/18 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що визнає свій обов`язок по утриманню сина, однак посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить рішення суду змінити в частині задоволення позову щодо стягнення з нього аліментів на сина в розмірі 2500,00 грн. та стягувати з нього аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, а також здійснити перерозподіл судових витрат.

В якості основних доводів послався на те, що його дохід на даний час не дозволяє надавати допомогу дитині в розмірі, визначеному рішенням суду, оскільки щомісячно із зарплати утримується майже 80 % на аліменти. Вказує, що у нього відсутнє будь-яке нерухоме майно, він має кредитні зобов`язання, його заробітки є мінливими. Натомість позивач має регулярний дохід та у її власності перебуває нерухоме майно, за яке вона отримує орендну плату.

На апеляційну скаргу від позивача надійшов відзив, в якому вона просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.11.2018 з ОСОБА_1 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дітей: на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. та на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1400 грн. щомісячно і до досягнення ними повноліття (а.с.9-10).

З копії довідки виданої Державним навчальним закладом Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну №218 від 05.10.2022 слідує, що ОСОБА_3 навчається на державній денній формі за професією перукар з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2023 р (а.с.10) .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів встановлено, що нерухоме майно за ОСОБА_1 не зареєстровано (а.с.27).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок та дві земельні ділянки (а.с.28-29).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, офіційно працевлаштований та отримує щомісячний дохід, а отже, має змогу сплачувати аліменти на дитину в розмірі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька. При цьому судом враховано право дитини на достатній життєвий рівень.

Вінницький апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №459/2189/18.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, суд має з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює на посаді оператора заправних станцій ТОВ Люкспромгаз та його сукупний дохід за період з 01.01. 2022 по 31.10.2022 становить 55 375 грн., з якого було проведено утримання коштів в сумі 42 572,39 грн.(а.с. 26).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні збільшеного розміру аліментів суд першої інстанції правильно виходив із того, що в зв`язку зі зміною матеріального становища позивача, через збільшення витрат на утримання сина, оскільки змінився вік дитини, відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування розвиток та освіту, а тому розмір аліментів визначених рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.11.2018, є недостатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.

Вирішуючи спір, суд також врахував ті обставини, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, офіційно працевлаштований та отримує щомісячний дохід, тому ОСОБА_1 має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 2500,00 грн. Крім того, відповідачем не надано доказів про погіршення свого матеріального становища.

Вінницький апеляційний суд наголошує на тому, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Слід зазначити, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, і кожен з батьків повинен надавати дитині щомісячно утримання у достатньому розмірі. Тобто, надання батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти забезпеченню гармонійному розвитку дитини, не обмежуючись мінімумом.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на сина у розмірі 2500 гривень.

Визначений розмір аліментів у даному випадку, дасть можливість відповідачу, як батьку дитини, належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання щодо сплати аліментів, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач в свою чергу згоден сплачувати аліменти та допомагати дитині в межах наявного у нього доходу.

Відомостей про заборгованість відповідача по сплаті аліментів матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, при цьому судом враховано вік дитини, його потреби у такому віці у витратах на утримання та те, що обоє батьків спроможні та повинні задовольнити потреби дитини в належному утриманні.

Крім того, судом було прийнято до уваги досягнення повноліття старшою донькою сторін, на утримання якої з 11 листопада 2022 року припинено стягнення аліментів.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень ст. 192 СК України дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та збільшення розміру аліментів, керуючись принципами розумності, справедливості та максимального дотримання прав дитини.

Також апеляційний суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дитини.

Суд вважає, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, суд дотримався порядку, визначеного ст.137 ЦПК України, правомірно стягнув суму у розмірі 1750,00 гривень.

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції достатньо в повній мірі мотивував свій висновок та правильно вирішив це питання, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати в розмірі 1750,00 грн.

При цьому судом вірно було враховано розмір витрат, понесених позивачем за надання їй такої допомоги, час, який було витрачено адвокатом на надання юридичної допомоги, враховано співмірність витрат із складністю справи, наявність: - договору про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом від 01.11.2022 (а.с. 12); - квитанції №51 від 01.11.2022 (а.с. 13 зв.бік) та- детальний опис наданих послуг і виконаних робіт адвокатом від 01.11.2022 (а.с. 13).

Такий висновок суду є законним і справедливим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1750,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 дублюють відзив відповідача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Самі посилання відповідача на відсутність у нього будь-якого нерухомого майна, не можуть бути беззаперечними аргументами незадовільного матеріального становища відповідача та відсутності можливості надавати матеріальну допомогу дитині у визначеному судом розмірі.

Тому доводи відповідача відносно того, що він не в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

За таких обставин, наведені в апеляційних скаргах доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржниками норм матеріального та процесуального закону.

При цьому апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало