15.02.2023 Провадження по справі № 2/940/130/23
Справа № 364/676/22
Рішення

Іменем України

15 лютого 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28.12.2015 року на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на стягнення у твердій грошовій сумі 1500 грн. але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він не має можливості надавати таку матеріальну допомогу, у зв`язку із погіршенням його матеріального становища. Наразі він офіційно не працює, тому немає стабільного заробітку щоб сплачувати аліменти в даному розмірі. Також на його утриманні знаходяться троє дітей від нового шлюбу. Тому, враховуючи погіршення його матеріального становища та зміну сімейного стану, просить змінити спосіб стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , визначивши розмір аліментів 1500 грн., які він зможе сплачувати на його потреби.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 30.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.12.2022 року відповідачка ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву в якому вона заперечує проти вимог позивача з наступних підстав. Так, вона вказала, що доводи позивача щодо погіршення його матеріального становища є необґрунтованими, оскільки розмір аліментів, які стягуються з нього є мінімальним. Твердження позивача про те, що він офіційно не працює зрозумілі, оскільки він отримує неофіційний дохід, який фактично не можливо прослідкувати, в той час коли він не надав жодних доказів, що вживав заходів для офіційного працевлаштування. Наявність на утриманні позивача інших дітей, жодним чином не звільняє його від сплати аліментів та не може впливати на розмір аліментів, які з нього стягуються. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Тетіївського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області № 23525 від 13.12.2022 року заборгованість позивача станом на 01.07.2020 року була в розмірі 20489 грн., а далі, станом на 01.12.2022 року заборгованість становить 63614,35 грн., тобто заборгованість зі сплати аліментів виникла задовго до народження четвертої дитини. А також відповідачка звертає увагу на те, що згідно даної довідки в жовтні 2022 року позивач сплатив 9000 грн. одним платежем, що свідчить про його доволі високі неофіційні прибутки. Окремо відповідачка зауважує, що з жовтня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн., відповідно частини становить 1675 грн., а позивач, просить в позовній заяві стягувати з нього аліменти в фіксованій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що зараз становить 1309 грн. Але якщо позивач працевлаштується, то при мінімальному заробітку з нього будуть стягувати 1675 грн., що на 175 грн. більше від бажаних 1500 грн., це лише підтверджує той факт, що він не бажає офіційно працевлаштовуватись та ціллю даного позову є лише зменшення розміру аліментів. Тому відповідачка, на підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 31-36).

22.12.2022 року ухвалою Володарського районного суду Київської області цивільну справу за вищезазначеним позовом передано на розгляд за підсудністю до Тетіївського районного суду Київської області.

23.12.2022 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив в якій він зазначив, що з довідки наданої відповідачем розмір аліментів не є мінімальним, з кожним роком він збільшується та на даний час становить 3186 грн. щомісячно. Такий розмір аліментів він не в змозі сплачувати так як на разі не має можливості офіційно працевлаштуватися та не має достатнього заробітку. Заборгованість по сплаті аліментів утворилась в зв`язку з неможливістю виплачувати аліменти в такому розмірі та з початком російської агресії він змушений був виїхати за кордон та стати на облік на території Польщі як біженець. На твердження відповідачки про те, що його неофіційний заробіток є доволі високий, оскільки він у жовтні 2022 року сплатив заборгованість відразу одним платежем в сумі 9000 грн., зазначив, що він у жовтні 2022 року взяв у борг у ОСОБА_4 10000 грн. для сплати заборгованості. Позивач вказує що він намагався офіційно працевлаштуватись водієм в ТОВ «Епіцентр», але у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів державним виконавцем Тетіївського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області було накладено заборону керувати транспортними засобами, про зняття якої йому домовитись з відповідачкою та державним виконавцем не вдалось. Від обов`язку утримувати свою дитину він не відмовляється, але щодо зміни розміру стягнення аліментів має повноцінне право де в подальшому не буде нараховуватись заборгованість та зможе надавати допомогу в цілому. На даний час він доглядає шестеро дітей разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 , яка знаходиться в декретній відпустці. На підставі викладеного просить суд задовольнити позовні вимоги (а.с. 43-54).

14.02.2023 року до Тетіївського районного суду Київської області надійшло пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Неживка І.В. в якому він вказує на те, що доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він не зміг працевлаштуватись водієм в ТОВ «Епіцентр» через тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу суду, оскільки у відповідності до ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в раз і, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. Тобто, у разі офіційного працевлаштування водієм, про намір якого вказав позивач, тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобами повинно бути скасоване, і тому воно не є перепоною для офіційного працевлаштування. Щодо не подання доказів з боку відповідача щодо наявності доходів у позивача, то представник відповідача зауважує, що позивач в позовній заяві сам зазначає, що він офіційно не працює, тому не має стабільного заробітку, щоб сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом. Також звертає увагу суду, що син ОСОБА_6 хворіє на ЗОБ ІІ ступеня, аутоімунний тиреоїдит, а оскільки дані хвороби являються хронічними, то потребують постійних витрат на лікування. Про дані захворювання сина позивачу достовірно відомо, але він всерівно звернувся з даним позовом. Тому на підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів в повному обсязі ( а.с 66-75).

Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засідання встановлено, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 28.12.2015 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_7 стягуються щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.12.2015 року до повноліття дитини (а.с. 8).

Згідно копії рішення Тетіївського районного суду Київської області від 26.01.2016 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний (а.с. 9).

Із копій свідоцтв про народження вбачається, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10-12).

Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02.11.2022 року встановлено, що за період з 1 кварталу по 2 квартал 2022 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня (а.с. 13).

З копії реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за звітні роки 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019 ( а.с.14-17).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов виданого Володарською селищною радою Білоцерківського району Київської області № 54 від 19.12.2022 року позивач ОСОБА_1 проживає разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_5 та дітьми ОСОБА_10 , 2005 року народження, ОСОБА_11 , 2008 року народження, ОСОБА_12 , 2009 року народження, ОСОБА_3 , 2016 року народження, ОСОБА_8 , 2017 року народження, та ОСОБА_9 , 2021 року народження (а.с. 30).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також згідно з ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто вибір способу стягнення аліментів в частці від доходу або в твердій грошовій формі покладається на одержувача аліментів. Таким чином, законодавством не передбачено можливості платника аліментів вибирати спосіб стягнення з нього аліментів.

На думку суду, вищевикладені норми статей Сімейного кодексу України чітко сформульовані і не передбачають довільного трактування так, як їх трактує позивач - платник аліментів.

Попередня редакція СК України недостатньою мірою розкривала питання зміни способу стягнення аліментів, а тому вказаний недолік було усунено судовою практикою. Так, норма статті 192 СК передбачала можливість зміни розміру аліментів за позовом платника аліментів або одержувача аліментів. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові № 638/7075/16-ц від 19 березня 2018 року, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. В цьому рішенні Верховний Суд розширив право звернутися з позовом про зміну способу стягнення аліментів як на одержувача, так і на платника аліментів. Вказана правова позиція, яка стосувалася норм СК України в попередній редакції, на тепер не узгоджується з нормами ст. 181 СК у новій редакції, якою передбачено, що вибір способу стягнення аліментів є виключною прерогативою отримувача аліментів. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України спрямоване на забезпечення найкращих інтересів дитини та тієї особи, з якою дитина проживає.

Суд зазначає, що позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення.

Крім того, підставами для зміни способу стягнення аліментів позивач ОСОБА_1 зазначив, що він офіційно не працює, змінився його сімейний стан, в нього на утриманні знаходяться дружина, яка перебуває в декретній відпустці, шестеро дітей, а також наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Так, як зазначив Верховний Суд у постановах від 28 травня 2021 року по справі №715/2073/20, від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зміна сімейного стану, народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Так, позивачем не надано жодного доказу, що громадянка ОСОБА_5 є його офіційною дружиною та перебуває на його утриманні як така, що знаходиться в декретній відпустці.

До наданої позивачем як доказ свого матеріального становища копій відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02.11.2022 року та реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за звітні роки 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019 ( а.с.13-17), суд відносить критично, оскільки позивач може свідомо офіційно не працевлаштовуватись для приховування своїх доходів та щоб не сплачувати податки.

Водночас суд бере до уваги довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Тетіївського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області № 23525 від 13.12.2022 року, згідно якої позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.12.2015 року до повноліття дитини та борг зі сплати таких аліментів станом на 01.12.2022 року становить 63614,35 грн. (а.с. 35-36).

Також варто зазначити, що наявність боргу зі сплати аліментів у позивача викликана свідомим обранням позивачем роботи з рівнем оплати праці у розмірі мінімальної заробітної плати. Так, у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19 Верховний Суд зазначив, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов для проживання розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права. Тобто, будучи працездатною особою, ОСОБА_1 має вживати заходів щодо працевлаштування на роботу з достойною заробітною платою, яка забезпечить гідні умови життя як дитини, так і самого позивача. Тому твердження позивача про погіршення його матеріального становища у зв`язку з неможливістю офіційно працевлаштуватись через те, що державним виконавцем Тетіївського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області на нього було накладено заборону керувати транспортними засобами, суд не бере до увагу, так як позивачем не надано відповідних доказів зазначеному.

З огляду на це, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 , визначеного рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 28.12.2015 року, на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на стягнення у твердій грошовій сумі 1500 грн. але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, оскільки питання зміни способу стягнення аліментів є виключним правом їх одержувача, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 181-184, 192 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12-13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 20.02.2023 року.

Суддя: Т.П. Косович