Справа №756/9405/21 Головуючий в суді І інстанції Диба О.В.
Провадження № 22-ц/824/773/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Департамент комунальної власності міста Києва Київської міської державної адміністрації, про скасування свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 09.07.2004 року між МП «Агат Холдінг» та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , за умовами якого право власності у вказаному нежитловому приміщенні у відповідних частках набули: ОСОБА_2 - 1/6 частки, ОСОБА_3 - 1/6 частки, ОСОБА_1 - 1/3 частки та ОСОБА_4 - 1/3 частки.

У лютому 2005 року співвласниками було прийнято рішення здійснити перепланування-добудову нежитлового приміщення, після чого вони звернулись за видачею їм свідоцтва про право власності.

17.10.2007 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 , та належать співвласникам в наступних частках: ОСОБА_2 - 1/6 частки, ОСОБА_3 - 1/3 частки, ОСОБА_1 - 1/6 частки та ОСОБА_4 - 1/3 частки.

Позивач вказував, що у свідоцтві внаслідок технічної помилки було помилково зазначено частку ОСОБА_3 в розмірі 1/3, а частку ОСОБА_1 - в розмірі 1/6, у зв`язку з чим у позивача виникають труднощі з реалізацію майнових прав, а добровільно змінити частки відповідачі відмовляються, а тому просив суд: скасувати свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.10.2007, на нежилі приміщення з АДРЕСА_1 ; скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності 7842-П в книзі: 134п-116, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію від 13.10.2010 на нежилі приміщення з АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31753145), зареєстровані на праві спільної часткової власності за ОСОБА_2 в розмірі 4/600 частки, ОСОБА_4 в розмірі 4/300 частки, ОСОБА_1 в розмірі 4/600 частки та ОСОБА_3 в розмірі 4/300 частки, на підставі свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.10.2007; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину спільної часткової власності, яка становить 4/300 частини нежилих приміщень з АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину спільної часткової власності, яка становить 4/600 частини нежилих приміщень з АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину спільної часткової власності, яка становить 4/300 частини нежилих приміщень з АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину спільної часткової власності, яка становить 4/600 частини нежилих приміщень з АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Мегедь Л.Н. подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції безпідставно вказав на неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки наявність зареєстрованого свідоцтва про право власності порушує його права бо відповідачі не визнають права власності позивача на спірне нерухоме майно, та вважає, що ефективним способом захисту у даному випадку буде саме визнання за позивачем права власності та скасування зареєстрованого свідоцтва про право власності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, при цьому суд не вправі за власною ініціативою вжити інших способів захисту, оскільки це матиме наслідком втручання суду в предмет та підстави позову, їх зміну за ініціативою суду, а не сторони (позивача) та, що обставини, на які посилалася сторона позивача під час звернення до суду, належними та допустимими доказами не доведені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2004 року між Малим підприємством ТОВ «Агат Холдінг» (продавець) та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (покупці) укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою H.A. та зареєстрований в реєстрі за №2122, відповідно до умов якого продавець продав, а покупці купили належне на праві приватної власності продавцю нежиле приміщення (в літ. А), загальною площею 166,100 кв. м., за адресою АДРЕСА_1 , у наступних частках: ОСОБА_2 - 1/6 частка, ОСОБА_3 - 1/6 частка, ОСОБА_1 - 1/3 частка та ОСОБА_4 - 1/3 частка.

25.07.2005 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за покупцями зареєстровано право приватної власності на належні їм частки відповідно до умов договору, що підтверджується відповідними реєстраційними посвідченнями №011213, №011217, № 011215 , №011216 (а.с.23,25,27,29,т.1).

Розпорядженням Оболонської РДА у м. Києві №137 від 18.02.2005 МП ТОВ «АГАТ ХОЛДІНГ» надано дозвіл провести роботи по переплануванню нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , згідно наданого проекту (а.с.32, т.1).

Згідно довідки ГУ економіки та інвестицій №049-08/3281 від 27.04.2006, ОСОБА_2 виконано умови щодо пайової участі у розвитку інфраструктури міста у зв`язку з переплануванням нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 з подальшим використанням під ресторан і згідно з договором №347 від 13.04.2006 ГУ економіки та інвестицій отримано кошти в сумі 107,94 тис.грн.

Актом про прийняття в експлуатацію після перепланування нежитлового приміщення АДРЕСА_2 від 25.04.2006, затвердженим розпорядженням Оболонської РДА в м. Києві №520 від 16.05.2006, пред`явлене до прийняття нежитлове приміщення МП ТОВ «АГАТ ХОЛДІНГ», загальною площею 269,7 кв.м. прийнято в експлуатацію (а.с.34-35).

11.06.2007 ОСОБА_2 на підставі повноважень наданих довіреностями від ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 09.07.2004 подав до Головного управління комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації заяву про оформлення права приватної власності на нежиле приміщення АДРЕСА_2 (а.с.21, т.1).

04.10.2007 власниками подано спільну заяву до Головного управління комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації про видання одного свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.20, т.1).

На підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації №1301-В від 17.10.2007 вирішено оформити право власності на об`єкт нерухомого майна та видати свідоцтво про право власності (а.с.11,т.1). Того ж дня Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видане свідоцтво про право власності, згідно з яким нежилі приміщення з АДРЕСА_1 , дійсно належать на праві приватної власності в наступних частках: ОСОБА_2 - 1/6 частка, ОСОБА_3 - 1/3 частка, ОСОБА_1 - 1/6 частка та ОСОБА_4 - 1/3 частка (а.с.10,т.1).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №201815155 від 25.02.2020, нежилі приміщення з АДРЕСА_1 (нежилий будинок, літера А), дійсно належать на праві приватної власності в наступних частках: ОСОБА_2 - 4/600 частки, ОСОБА_4 - 4/300 частки, ОСОБА_1 - 4/600 частки, ОСОБА_3 - 4/300 частки (а.с.39-41,т.1).

Матеріали справи містять висновок за результатами проведеної судової комплексної будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 12.11.2020 №31/33-20 проведеної для залучення в якості доказу до цивільної справи №756/11966/20 (а.с. 161-201 т.1). Зі змісту вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_2 здійснював перепланування (реконструкцію) спірного приміщення внаслідок чого, розмір його частки збільшився.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.11.2021, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на нежитлове приміщення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив скасувати свідоцтво про право власності з огляду на те, що воно містить технічні помилки, які унеможливлюють реалізацію прав позивача як власника, а Департамент комунальної власності м. Києва на теперішній час не здійснює оформлення свідоцтв про право власності, у зв`язку з чим відсутня можливість внесення змін до свідоцтва про право власності.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127.

Згідно пункту 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Пунктом 9 Порядку визначено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору.

Видача свідоцтва про право власності передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, що визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, в пункті 24 якого встановлено, що у випадках, встановлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Суть державної реєстрації прав - офіційне визнання й підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Також суд звертає увагу на те, що оспорюване свідоцтво було видано на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №1301-В від 17.10.2007. Дії вказаного органу сторонами не оспорювалися і не оскаржувалися.

З огляду на вищевикладене, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто свідоцтво про право власності не породжує виникнення у власника відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Таким чином, для скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу на підставі якого було видано вказане свідоцтво.

Вказане кореспондується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 червня 2018 року № 925/797/17; від 05 лютого 2020 року № 904/750/19; від 06 травня 2020 року у справі № 120/4617/18-а; від 27 травня 2020 року № 442/2771/17; від 16 вересня 2020 року № 278/657/18; 09 березня 2021 року № 756/4120/16-ц.

На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги співпадають з доводами позивача, наданими під час розгляду справи в суді першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: