ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/525/23 Справа № 200/4931/19 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі :

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Пищиди М.М., Свистунової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційні скарги Дніпровської міської ради на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2022 року та на додаткове рішення цього ж суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленими договорів оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до Дніпровської міської ради про визнання поновленими договорів оренди землі.

В обґрунтування поданої позовної заяви зазначила, що 25 лютого 2004 року між Дніпропетровською міською радою та нею укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0097 площею 0,0007га. та в цей же день укладено другий договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0096 площею 0,0030 га. Станом на сьогоднішній день вона є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .Термін дії вищевказаних договорів оренди земельної ділянки визначено до 08.10.2018. 16 вересня 2018 року нею на адресу відповідача було направлено лист-повідомлення від 15.08.2018 про поновлення договору оренди землі реєстраційний № 5001 від 18.03.2004 та №5000 від

18.03.2004. Наголошувала, що на даний час, вона є власником нерухомості, яка розташована за адресою місцезнаходження вищевказаних земельних ділянок та продовжує ними фактично користуватись, сплачує відповідні платежі, заборгованості не має. Посилаючись на ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» просить суд визнати поновленим на тих самих умовах на той самий строк до 15.04.2033 договір оренди земельної ділянки від 25 лютого 2004 року по АДРЕСА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0097, площею 0,0007 га. в редакції Додаткової угоди від 15 серпня 2018 року; визнати поновленим на тих самих умовах на той самий строк до 15.04.2033 року договір оренди земельної ділянки від 25 лютого 2004 року по АДРЕСА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0096, частка площі 0.0030 га. в редакції Додаткової угоди від 15 серпня 2018 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договорів оренди землі задоволено.

Визнано поновленим на тих самих умовах на той самий строк до 15.04.2033 договір оренди земельної ділянки від 25 лютого 2004 року по АДРЕСА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0097, площею 0,0007 га. в редакції Додаткової угоди від 15 серпня 2018 року.

Визнано поновленим на тих самих умовах на той самий строк до 15.04.2033 року договір оренди земельної ділянки від 25 лютого 2004 року по АДРЕСА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0096, частка площі 0.0030 га. в редакції Додаткової угоди від 15 серпня 2018 року.

Додатковим рішенням цього ж суду від 08 вересня 2022 року стягнено з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 536, 80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

Не погодившись із судовими рішеннями, Дніпропетровська міська рада подала до суду апеляційні скарги.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19) сформувала правовий висновок про те, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як фізичної особи-підприємцяна цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Земельні та пов`язані із земельними відносинами майнові спори, зокрема про оренду землі, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб`єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 17 квітня 2018 року в справі № 461/980/16-а (провадження № 11-248апп18) та від 14 листопада 2018 року в справі № 127/2709/16-ц (провадження № 14-352цс18).

Установлено, що ОСОБА_2 для обслуговування нежитлового приміщення (магазину) було надано в користуванні спірні земельні ділянки.

Зазначені обставини не заперечувалися сторонами.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відомостей про припинення її підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом немає.

Цільове призначення земельних ділянок, які передавалася в оренду за договорами оренди земельних ділянок, дію яких позивач фактично просила продовжити шляхом укладення додаткових угод, - для обслуговування будівель торгівлі (функціонування магазину), тобто для здійснення підприємницької діяльності

Позовна заява мотивована тим, що, на думку позивача, відповідач безпідставно не поновив договори оренди земельних ділянок шляхом підписання відповідних додаткових угод.

За таких умов фактично предметом спору у цій справі є право орендаря (фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ) на поновлення договорів оренди земельних ділянок для обслуговування магазину, тобто правочинів у господарській діяльності.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що спір у цій справі, який виник за участю суб`єктів господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності на спірних земельних ділянках, належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачці, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Керуючись ст. ст. 256, 367, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2022 року та на додаткове рішення цього ж суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленими договорів оренди землі закрити.

Роз`яснити позивачці - ОСОБА_1 , що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленими договорів оренди землі віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: М.М.Пищида

О.В.Свистунова