Ухвала

21 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 522/4334/20

провадження № 61-982 ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Шиповича В. В., Яремка В. В.,

розглянув заяву про самовідвід судді-доповідача Білоконь О. В. від участі у розгляді справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі - КП «МПРС») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «МПРС» від 17 лютого 2020 року за № 108-к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора з операційної діяльності КП «МПРС».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з операційної діяльності КП «МПРС» та допущено негайне виконання рішення суду в цій частині.

Стягнуто з КП «МПРС» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 лютого до 07 серпня 2020 року включно у розмірі 410 260,18 грн, з якої підлягає виключенню сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Компенсовано судові витрати (сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 8 676,30 грн) КП «МПРС» за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

19 січня 2023 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, змінивши суму стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалами Верховного Суду від 07 та 14 лютого 2023 року заяви про самовідвід суддів Верховного Суду Хопти С. Ф., Синельникова Є. В., Сакари Н. Ю. та Осіяна О. М. задоволено.

Відведено суддів Хопту С. Ф., Синельникова Є. В., Сакару Н. Ю. та Осіяна О. М. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року у цій справі.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року, провадження № 61-982ск23, передано на повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Білоконь О. В., судді, які входять до складу колегії: Яремко В. В., Шипович В. В.

21 лютого 2023 року суддя-доповідач Білоконь О. В. заявила самовідвід із підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, щоб усунути обставини, які б давали щонайменший сумнів в об`єктивності та неупередженості суду.

На обґрунтування підстав для самовідводу посилається на те, що вона брала участь у цій справі та виклала свою позицію у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року, провадження № 61-75св21, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року. За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про самовідвід судді, Верховний Суд виходить з такого.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Крім того, пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

З огляду на викладене та враховуючи те, що суддя Білоконь О. В. брала участь у розгляді цієї справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року та висловила у постанові від 24 листопада 2021 року свою правову позицію щодо застосування норм матеріального та процесуального права в цій частині, з метою уникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 522/4334/20 та забезпечення довіри учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про самовідвід судді.

На підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заява судді-доповідача Білоконь О. В. про самовідвід підлягає задоволенню, а справа - передачі для повторного автоматизованого перерозподілу.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36, статтями 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Заяву про самовідвід судді-доповідача Білоконь О. В. задовольнити.

Відвести суддю Білоконь О. В. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року у цій справі.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року (провадження № 61-982ск23) передати на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

В. В. Шипович

В.В. Яремко