ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року м. Чернівці

Справа № 727/11930/22

Провадження №22-ц/822/147/23

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар Петранюк Ю.Т.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2023 року, головуючий у І-й інстанції Калмикова Ю.О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись з указаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просять оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду є незаконною, оскільки недоліки, які мали місце, були усунуті позивачем у встановлений в ухвалі строк, натомість недоліки щодо електронної адреси, відсутності ціни позову та несплаченого судового збору у зв`язку з незазначенням в ухвалі точної суми судового збору, яку позивачеві необхідно сплатити, є такими, що не перешкоджають відкриттю провадження у справі та могли бути усунуті після відкриття провадження у справі.

Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» на апеляційну скаргу подало відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у даній справі оскаржується ухвала про зупинення провадження у справі, справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд залишив подану позовну заяву без руху з підстав того, що не зазначено індексу, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; визначення предмету позову, не зазначено ціну позову; не доплачений судовий збір.

05 січня 2022 року, на виконання вимог вказаної ухвали, від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої були долучені клопотання про витребування доказів та позовна заява у новій редакції.

Між тим, оскаржуваною ухвалою позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу з причин не усунення у визначений судом строк недоліків.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Законним є рішення, що ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам процесуального права ухвала районного суду не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Позивачем у справі заявлено майнову вимогу (стягнення середнього заробітку).

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_1 , не дослідивши матеріали справи у повному обсязі та не надавши належної оцінки обставинам, викладеним позивачем в позовній заяві, та її позовним вимогам.

Відповідно до частин 2, 3 статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Апеляційний суд враховує, що залишаючи без руху позовну заяву ухвалою від 28 грудня 2022 року, суд першої інстанції, всупереч вимог частини 2 статті 185 ЦПК України, не зазначив точну суму судового збору, яку необхідно доплатити.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є вимоги про стягнення середнього заробітку з відповідача на користь ОСОБА_1 з 21 травня 2018 року по 19 липня 2022 року.

Для встановлення середнього заробітку позивач подала до суду першої інстанції клопотання про витребування доказів, оскільки відповідач на її звернення не надає відомостей про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Крім того, в даному клопотанні позивач вказав, що після надання відповідачем витребуваних документів, нею буде визначено ціну позову.

Отже, позивачем заявлено майнову вимогу про стягнення середнього заробітку за період з 21 травня 2018 року по 19 липня 2022 року, однак відповідач на вимогу позивача не надає відомостей про його середньоденний заробіток, а тому такий не може бути оцінений станом на день пред`явлення позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2 481 грн.

При цьому неможливість визначення ціни позовної вимоги про стягнення середнього заробітку станом на момент пред`явлення позову не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки суд першої інстанції не позбавлений можливості попередньо визначити ціну позову згідно вимог ст. 176 ЦПК України, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Верховним Судом в постанові від 09 вересня 2020 року в справі № 381/1425/19-ц викладено правовий висновок, згідно з яким у порушення вимог цивільного процесуального законодавства України суд не врахував, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України). Також Верховний Суд зауважив, що від правильного вирішення питання про розмір судового збору залежить у тому числі можливість особи його сплатити, забезпечивши їй доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви з підстав, наведених судом першої інстанції, без попереднього зазначення суми судового збору, яку необхідно сплатити, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2023 року не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з наведеним, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак