Справа № 452/4039/21 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/314/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2022 року у справі за поданням заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко Ірини Миколаївни про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

ВСТАНОВИЛА:

Заступник начальника Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко І.М. звернулася до суду із поданням, в якому просила визначити частку майна для подальшої примусової реалізації, а саме: Ѕ частку земельної ділянки під кадастровим номером № :12:000:0722 для колективного садівництва, загальною площею 0,2307 га, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування подання покликалася на те, що на примусовому виконанні Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться виконавче провадження ВП № 51842627 з виконання виконавчого листа № 466/5871/14-ц, виданого 25.06.2015 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_2 в порядку регресу на користь ОСОБА_1 78 900 грн основного боргу, 20 427,54 грн відсотків за користування коштами, 7321,49 грн три відсотки річних та судові втрати у сумі 1066,5грн., що разом становить 107715,53 грн. Боржнику на праві спільної власності із ОСОБА_3 належить земельна ділянка для ведення колективного садівництва загальною площею 0,2307 га. З метою повного та фактичного виконання виконавчого документу та погашення заборгованості шляхом реалізації майна, державний виконавець просила визначити частку боржника у праві спільної власності на земельну ділянку.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2022 року у задоволенні подання заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко І.М. про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами відмовлено.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що матеріалами справи безспірно підтверджено, що зареєстровано право спільної власності на земельну ділянку площею за особами: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому хибними та такими, шо не заслуговують увагу суду, є доводи боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про те, що боржник ОСОБА_2 був лише інвестором щодо облаштування цієї земельної ділянки, і якому було формально надано частку земельної ділянки, однак такий своїх зобов`язань за договором не виконав, а тому враховуючи, що боржник не має жодного відношення до садівничого товариства, не є його членом, а тому реалізація такого майна в рахунок його боргу неможлива, оскільки таке майно фактично йому не належить. Тому, виходячи із презумпції рівності часток співвласників у спільній сумісній власності, слід дійти до обгрунтовано висновку про те, що боржнику ОСОБА_2 належить частка в розмірі 1/2 вищезазначеної земельної ділянки. За наведених обставин та враховуючи, що рішення суду боржником ОСОБА_2 не виконується, законним та обгрунтованим є подання заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким подання задовольнити.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться виконавче провадження ВП № 51842627 з виконання виконавчого листа № 466/5871/14-ц, виданого 25.06.2015 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_2 в порядку регресу на користь ОСОБА_1 78 900 грн основного боргу, 20 427,54 грн відсотків за користування коштами, 7321,49 грн три відсотки річних та судові втрати у сумі 1066,5грн., що разом становить 107715,53 грн.

Постановою державного виконавця Самбірського ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 26.10.2020 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за боржником ОСОБА_2 11.03.2015 зареєстровано право спільної власності із ОСОБА_3 на земельну ділянку під кадастровим номером № :12:000:0722, загальною площею 0,2307 га, для колективного садівництва на території Блажівської сільської ради Самбірського району Львівської області (а.с. 10).

Наведене також підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.03.2015, індексний номер: 34773852 (а.с. 51).

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду подання за правилами ст. 443 ЦПК України не можуть застосовуватися норми цього Кодексу, які регулюють позовне провадження, такий розгляд подання державного чи приватного виконавця не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Однак, колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

Аналіз норм матеріального права, що регулюють питання спільної власності та можливості виділу частини спільного майна, з огляду на положення процесуального законодавства, дає підстави зробити висновок, що виділ частини майна зі спільної власності вирішується в позовному провадженні.

Розгляд питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, передбачено розділом VI ЦПК України (процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)).

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 757/46471/18 (провадження № 61-15534св19) зроблено правовий висновок про те, що подання державного виконавця відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України може стосуватися лише визначення частки майна боржника у майні, а спір про виділ частки в натурі (поділ) в порядку позовного провадження з дотриманням основних принципів цивільного судочинства.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції помилково вважав, що виконавець повинен звертатися з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження з метою дотримання принципу диспозитивності та змагальності сторін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що частки у майні, яке належить боржнику ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визначені, виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, з огляду на те, що рішення суду залишається не виконаним, і протягом тривалого часу з моменту набрання ним законної сили боржник не виконує його, з метою виконання судового рішення, прийшла до висновку про підставність вимог подання та задоволення такого.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на земельну ділянку, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Крім того, задоволення подання державного виконавця не порушує прав іншого співвласника земельної ділянки.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, ухвалу суду слід скасувати та постановити нову постанову про задоволення подання заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко І.М. про визначення частки майна, що належить ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2022 року скасувати та постановити нову постанову про задоволення подання заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко Ірини Миколаївни.

Визначити частку майна ОСОБА_2 , а саме: Ѕ ідеальну частку земельної ділянки під кадастровим номером № :12:000:0722 для колективного садівництва, загальною площею 0,2307 га, за ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 18.01.2023

Головуючий

Судді