РІШЕННЯ

Іменем України

17.01.2023 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Заброднієм Євгеном Олександровичем, заінтересована особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Забродній Є.О. звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 та являвся її батьком. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 28.07.2022 року №90, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Білозерський центр первинної медико - санітарної допомоги» Білозерської селищної ради Херсонського району Херсонської області та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02.08.2022 року органом державної реєстрації актів цивільного стану на тимчасово окупованій території України. Разом з тим, 07.12.2022 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмова аргументована тим, що факт смерті відбувся на території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка та подальшої реалізації спадкових прав. Просить заяву задоволити.

Заявник та її представник просили розглянути заяву у їхній відсутності та задовлити таку.

Представник заінтересованої особи Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали поданої заяви у справі, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно копії довідки від 04.08.2022 року №1330- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №7) вказано: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові від 17.08.2004 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінила прізвище та ім`я на « ОСОБА_1 », про що зроблено актовий запис №15.

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №90 від 28.07.2022 року виданого Комунальним некомерційним підприємством «Білозерський центр первинної медико - санітарної допомоги» Білозерської селищної ради Херсонського району Херсонської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті- старість, причина смерті встановлена лікарем, який лікував померлого.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.08.2022 року, виданого Сімферопольським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 07.12.2022 року, аналіз смерті, представлених заявником, свідчить, що факт смерті відбувся на території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» містить поняття тимчасово окупованої території України, до якої відноситься у тому числі й сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» ( Loizidou v. Turkey , 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах Кіпр проти Туреччини ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії ( Mozer v. the Republic of Moldova and Russia , 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі Мозер проти Республіки Молдови та Росії наголосив, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою] ( Mozer v. the Republic of Moldova and Russia , 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для подальшої реалізації спадкових прав.

У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За таких певних обставин та в сенсі наведених норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та вважає можливим встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Заброднієм Євгеном Олександровичем, заінтересована особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про встановлення факту смерті ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Олександрівка, Білозерського району, Херсонської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Білозерка, Херсонського району, Херсонської області.

Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення.

Роз`яснити заявнику, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ст.317 ЦПК України оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Заінтересована особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів): код ЄДРПОУ 3286125, адреса: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 29.

Суддя Ванівський Ю.М.