17.01.2023 Єдиний унікальний номер 266/2111/21
Провадження № 2-в/205/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Ільїчової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро справу за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження, у справі № 266/2111/21, особи які брали участь у справі: представник позивача ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна, стягнення судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі № 266/2111/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна, стягнення судових витрат.

Заява обґрунтована тим, що Приморським районним судом м. Маріуполь від 12.01.2022 року у справі № 266/2111/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна, стягнення судових витрат було винесено судове рішення. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Приморського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 12.01.2021 року у справі № 266/2111/21 набрало законної сили 12 лютого 2022 року.

На підставі розпорядження ВС від 06.03.2022 р. № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінена територіальна підсудність судових справ, Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, Приморського районного суду м. Маріуполя, Першотравневого районного суд Донецької області підсудні Ленінському районному суду м. Дніпропетровська.

ОСОБА_1 повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження.

Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

Враховуючи встановлені ч. 3 ст. 493 ЦПК України обмежені терміни розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження, суд має констатувати вжиття всіх можливих заходів, направлених на відновлення втраченого судового провадження.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться наступні судові рішення:

- копія рішення Приморського районного суд м. Маріуполя Донецької області від 12.01.2022 року у справі № 266/2111/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна, стягнення судових витрат.

Станом на 17 січня 2023 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна, стягнення судових витрат на адресу Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ не надходила та не передавалась.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

При вирішенні питання щодо можливості відновлення втраченого судового провадження судом враховується наявність копії судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень та у матеріалах справи.

Крім того, суд зазначає що виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Нормами ЦПК встановлено видача виконавчих листів по рішенням, які набрали законної сили.

Вивчивши отримані судом матеріали, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до висновку про достатність зібраних судом матеріалів для відновлення втраченого судового провадження в частині рішення суду.

Керуючись ст. 13, 81, 89, 258, 260, 493-495 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження, у справі № 266/2111/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна, стягнення судових витрат задовольнити в повному обсязі.

Відновити втрачене судове провадження справи за позовною заявою позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна, стягнення судових витрат, в частині:

- рішення Приморського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 12 січня 2022 року у справі № 266/2111/21, згідно тексту якого:

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.

за участю секретаря судового засідання Петрухіної Т.Л.

за участю представника позивача за основним позовом та відповідача за об`єднаною справою ОСОБА_1 адвоката Турченко О.В., відповідачки за основним позовом та позивачки за об`єднаною справою ОСОБА_3 , її представника адвоката Орєхова М.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за основним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна, стягнення судових витрат , -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності, а саме просив визнати за ним та за колишньою дружиною ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в розмірі по Ѕ частці за кожним.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 14.12.2002 року у Маріупольського у міському відділі РАГС Донецького обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_3 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 964. З липня 2014 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, у зв`язку з чим, рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2016 року, у справі 266/2775/16-ц, шлюб розірвано. Під час спільного проживання у шлюбі, подружжя придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бодягіною І.І., та зареєстрованого в реєстрі за №1278. За взаємною згодою подружжя покупцем квартири було зазначено ОСОБА_3 . Право власності на вказану квартиру було набуто у період шлюбу, за кошти позивача, які ним було отримано від продажу квартири, яку він придбав 23.10.2002 року, та зароблених ним самостійно. Квартира АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики: кількість кімнат - дві; загальна площа - 59,9 кв.м.; житлова площа 31,3 кв.м. Позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1 договору купівлі продажу квартири від 30.04.2009 року, вартість квартири становить 45524,00 грн. На час подання даної заяви до суду, позивач не зміг надати висновок про спірної квартири через відсутність доступу до об`єкта нерухомості для проведення огляду суб`єктом оціночної діяльності. Шлюбного договору, яким би булі визначені частки майна подружжя сторони не укладали. Незважаючи на те,що спірна квартира зареєстрована за відповідачкою ,позивач вважає,що він має право на Ѕ частку спірної квартири, оскільки зазначене житло було придбане під час шлюбу у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом до суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.04.2021 року заяву про забезпечення позову,яка була подана представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Яровим А.В. було задоволено та накладено арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 13.04.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

В липні 2021р. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 , яка в подальшому була уточнена, про припинення спільної сумісної власності та визнання права особистої власності на квартиру. В обґрунтування вказаного позову позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначила наступне. Позивачка вказала,що дійсно в період з 14.12.2002 року по 04.10.2016 року вона та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за спільні сумісні кошти сторони придбали двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачка згодна,що їй та відповідачу,як колишньому подружжю, належить по Ѕ частці спірної квартири ,яка є об`єктом спільної сумісної власності. ОСОБА_3 бажає визнати за собою право власності на Ѕ частку спірної квартири та припинити право спільної сумісної власності на 1/2 частки цієї квартири ОСОБА_1 , з виплатою останньому грошової компенсації за цю частку. З метою визначення ринкової вартості спірного об`єкта нерухомості - ОСОБА_3 24.05.2021 року уклала договір з суб`єктом оціночної діяльності ПП «Центр експертних послуг». Згідно звіту про оцінку - вартість спірної квартири складає 934 176,00 грн. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що в спірній квартирі проживає вона та її неповнолітній син, а відповідач ОСОБА_1 в даній квартирі не проживає. У колишнього подружжя склались неприязнені відносини, подальше сумісне проживання в вказаній квартирі неможливе. Позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 має у своїй власності квартиру ,у якій мешкає і разі припинення права сумісної власності він не залишається без житла. Квартира ,яка є власністю ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Спірна квартира є неподільним об`єктом, так як виділити в натурі по 1/2 частки квартири неможливо. В позовній заяві ОСОБА_3 просила вирішити питання про внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації, яка відповідає дійсної (ринкової) вартості 1/2 частки квартири в розмірі 467 088,00 грн. або еквівалент в доларах США 17 011,50 (або перерахувати їх на банківський рахунок відповідача за його згоди, або сплатити гроші відповідачу готівкою в доларах США або в національній валюті). Зазначає, що припинення права власності на 1/2 частки цієї квартири, що належить відповідачу з виплатою останньому грошової компенсації за цю частку не завдасть істотної шкоди його інтересам. У зв`язку з чим, просить припинити право спільної сумісної власності на квартиру набуту в період шлюбу, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири, стягнути з неї - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частки квартири в розмірі 467 088,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА шляхом виплати цих коштів ОСОБА_1 , вирішити питання щодо розподілення судових витрат.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення та визнання права власності на частку квартири , зазначений позов було об`єднано в одне провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності (справа №266/2111/21, провадження №2/266/717/21).

03.08.2021 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 адвоката Затворницької О.М. надійшов відзив, у якому представник зазначила,що позовна заява ОСОБА_3 має ознаки зловживання процесуальним право, оскільки ОСОБА_1 неодноразово запрошував ОСОБА_3 до нотаріуса для укладення мирової угоди або договору про поділ спільного майна подружжя у добровільному порядку, та остання до нотаріуса не з`являлася у назначену годину, повідомляла, що передумала. ОСОБА_1 заперечує проти грошової компенсації, яку визначила ОСОБА_3 у позовній заяві. Вважає,що вимогою про припинення права власності ОСОБА_1 на Ѕ частку квартири у спільній власності, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 фактично визнала позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом, адже формулювання свідчить про те, що сама ОСОБА_3 визнає ОСОБА_1 власником Ѕ частки зазначеної квартири. Просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 03.08.2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення та визнання права власності на частку квартири.

19 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого представник ОСОБА_1 адвокат Затворницька О.М. зазначає, що як у первісному позові, так і в уточненій позовній заяві ОСОБА_3 погоджується з тим, що Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 належить сторонам спору на праві спільної сумісної власності подружжя, з чого випливає, що ОСОБА_3 фактично визнає позовні вимоги. Щодо внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів вартості Ѕ частки спірної квартири, зазначає, що як до первісного позову, так і до уточненого позову не долучено жодного доказу наміру ОСОБА_3 внести зазначені кошти. Просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.08.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

07 жовтня 2021 року на адресу суду надійшли додаткові заперечення на уточнену позовну заяву, у якій представник ОСОБА_1 адвокат Теліус Д.В. зазначила, що в уточненій позовній заяві ОСОБА_3 не вказала перелік послуг наданих адвокатом, їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, вважає, що вимоги про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача за основним позовом та відповідача за об`єднаною справою ОСОБА_1 адвокат Турченко О.В. основний позов підтримав просив його задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_3 просив відмовити. Представник надав пояснення у відповідності до заявлених вимог, заперечував щодо задоволення позову ОСОБА_3 на підставі заперечень,які викладені у відзиву.

Позивач за основним позовом ОСОБА_1 в письмовій заяві на адресу суду просив справу розглянути у його відсутність, основний позов підтримав.

Відповідачка за основним позовом та позивачка за об`єднаною справою ОСОБА_3 та її представник адвокат Орєхов М.В. ,просили задовольнити зустрічну позовну заяву,в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 просили відмовити. Позивачка за зустрічним позовом та її представник надали свої пояснення та заперечення у відповідності до обставин викладених у позовній заяві.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку ,що позов ОСОБА_1 , про визнання права власності підлягає задоволенню,та позов ОСОБА_3 про визнання прав власності , припинення права спільної сумісної власності та визнання права особистої власності підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Судом встановлено наступні факти.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2009 року, серія ВМЕ №009864, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 придбала у власність власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Зазначений факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру правочинів №7245082 від 30.04.2009 року, номер правочину 3426132, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22643014 від 05.05.2009 року (а.с. 10-11).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.04.2021 року - квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с. 12-13).

Відповідно до листа Територіального управління ДСА України в Донецькій області ТУ ДСА України від 02.12.2021 року №04-4309/21- зазначено, що на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Донецькій області 03.08.2021 року надійшли кошти в сумі 267088,00 грн. з призначенням платежу: "Відшкодування вартості Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 по справі Приморського райсуду №266/2111/21" (а.с. 103).

Відповідно до листа Територіального управління ДСА України в Донецькій області ТУ ДСА України від 22.12.2021 року №04-4501/21- зазначено, що на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Донецькій області 04.08.2021 року надійшли кошти в сумі 20000,00 грн. від ОСОБА_3 та знаходяться на рахунку (а.с. 109).

Відповідно до договору №165 (Замовник) від 24 травня 2021 року укладеного між ОСОБА_3 та суб`єктом оціночної діяльності ПП "Центр експертних послуг", предметом даного договору є виконання практичної роботи з оцінки майна двокімнатної квартири на 1 поверсі 4 поверхового будинку ,яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .(т.с.2, а.с.6)

Відповідно до звіту про оцінку від 24.05.2021 року виданого "Центром експертних послуг", ринкова вартість об`єкту (двокімнатна квартира на 1 поверсі 4 поверхового будинку розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) станом на дату оцінки ,з врахуванням поточних соціально економічних умов , складає 934176,00 грн.(т.с.2, а.с.7-16)

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2016 року ,справа №266/2775/16-ц, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який було укладено 14.12.2002р., актовий запис №964 - розірвано. (т.юс.2, а.с.18)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.05.2021 року - квартира ,яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (т.с.2, а.с.19-20)

Відповідно до довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 12.05.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .(т.с.2,а.с.21)

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно Приморським районним у м. Маріуполі відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 02.07.2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , про що 26.06.2008 року складено актовий запис №259, у графі батько записаний ОСОБА_7 , мати ОСОБА_3 . (т.с.2,а.с.22)

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту стаття 61 СК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України .

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим та підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною 1 та 2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У Постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19 зазначено, що відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що ч. 4 та ч. 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Виходячи з наведеного судом встановлено,та це не заперечують сторони,що що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 була придбана під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ї є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з норм ст. 70 СК України частки подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рівними, у зв`язку з чим, суд вважає,що позов ОСОБА_1 є доведеним та підлягає задоволенню. Суд визнає за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частці за кожним ,на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаний об`єкт нерухомості є неподільним майном,що підтверджено експертизою. Таким чином, виділ у натурі частки позивача, а саме належної йому 1/2 частини квартири, із майна, що є у спільній частковій власності є неможливим. До того ж , позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні стверджувала,що між сторонами склались неприязливі відносини, вказане житло є єдиним житлом її та її дитини, а у ОСОБА_1 у власності є окреме житло.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 пояснила,що позбавлена можливості користування спірною квартирою, що підтверджується викладеними у позовній заяві обставинами та долученими позивачкою на підтвердження вказаних обставин доказами, а тому суд вважає вимоги останньої в частині припинення права відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на частку у спільній сумісній власності,та виплатою з боку позивачки за зустрічним позовом грошової компенсації на користь ОСОБА_1 , вартості частки у спільної майні з подальшим визнання за ОСОБА_3 права власності на належну відповідачу ОСОБА_1 1/2 частину вищезазначеної квартири - є обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню.

Задоволення вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 у даному спорі є ефективним способом захисту її прав та інтересів.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , суд приймає до уваги наданий позивачкою ОСОБА_3 звіт про оцінку від 24.05.2021 року ,виданого "Центром експертних послуг", двокімнатної квартири на 1 поверсі 4 поверхового будинку розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість об`єкту за станом на дату оцінки у врахуванням поточних соціально економічних умов складає 934176,00 грн.

Відповідно, 1/2 частина ринкової вартості зазначеної квартири на дату проведення оцінки складає 467088,00 грн.

Вказану вартість спірного майна сторони не оспорювали.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд, врахувавши останню практику Верховного Суду, дійшов висновку про задоволення первісного та зустрічного позову.

В зв`язку з задоволенням позовів, суд на підставі ст.141ЦПК України покладає судові витрати на сторони.

Керуючись ст.ст. 60, 69-71 СК України, ст.ст. 358, 364-365 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 13, 76, 89, 141, 206, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Основний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м.

Позов за об`єднаною справою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої власності, стягнення компенсації вартості частки майна задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м, стягнувши на його користь компенсацію вартості Ѕ частки квартири в розмірі 467 088 гривень (чотириста шістдесят сім тисяч вісімдесят вісім гривень) 00 копійок, які внесені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) у відповідності з квитанціями: №0.0..1 від 03.08.2021 року та №0.0..1 від 04.08.2021 року на депозитний рахунок: UA0011792, одержувач: Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м, які були застосовані на підставі ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 квітня 2021 року .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач за основним позовом та відповідач за об`єднаною справою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) (місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення складено 24 січня 2022 року.

Суддя Федотова В. М.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині дій суду щодо відновлення втраченого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Дніпропетровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Н.О. Бізяєва