РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Зуб Г.А.
за участю секретаря - Черниш О.М.,
розглянувши у відкритому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів,-
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, від представника позивача адвоката Бірючинського Е.О. в системі «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних письмових доказів, які містяться в матеріалах справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Від представника відповідача адвоката Бєлінського О.В. на електронну адресу суду надійшла заява про відкладення судового засідання. Однак, враховуючи, що судом вже було задоволено клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, та до суду не надано відповідних доказів щодо неможливості явки в судове засідання сторони відповідача, та з матеріалами справи представник відповідача ознайомився в приміщенні суду 15.11.2021 (.а.25), відзиву до суду не подано, тому суд розцінює вказане клопотання як затягування розгляду справи, та зловживання своїми процесуальними правами.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, причину не явки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами за правилами загального позовного провадження.
08.06.2021 вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А.
25.06.2021 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача, відповідь на який надано 25.06.2021.
Ухвалою судді від 14.07.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 16.08.2022 в задоволенні заяв позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою суду від 20.10.2022 в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про направлення справи за підсудністю відмовлено, закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.
Судом встановлено, що 21 листопада 2018 року між ОСОБА_3 , що діяла від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 01.02.2018 ПН ХМНО Чудовською М.С., та ОСОБА_1 укладено попередній договір, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. за №1731, згідно умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у майбутньому в строк не пізніше 21 травня 2019 року укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , (основний договір) у порядку та на умовах передбачених відповідно до цього та основним договором.
Постановою приватного нотаріуса ХМНО Горішнього Є.В. від 22.05.2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу
квартири з причини не з`явлення ОСОБА_2 або його представника.
Станом на 25.04.2021 квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності відповідачу. Умови попереднього договору відповідачем виконані не були.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до частини першоїстатті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.
Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому.
Отримані відповідачем в особі його представника від позивача кошти є авансом. З вимогою про стягнення цих коштів, а саме авансу, позивач звернувся до суду.
Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України, суд приходить до висновку, що сума коштів названа в договорі та передана відповідачу є авансом, та оскільки сторонами не дотримано умов, а саме не укладено договору купівлі-продажу квартири на виконання якого передано кошти, тому передана позивачем грошова сума у розмірі 1388190,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Підстав вважати, що відповідач не отримував грошову суму у розмірі 1388190,00 грн. у суду не існує, та вказане підтверджується п. 9 попереднього договору, що засвідчено власноручними підписами сторін договору.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову».
Як вбачається з матеріалів справи відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується попереднім договором від 21.11.2018.
Невиконання боржником зобов`язання дає підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу.
Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України.
При цьому, суд звертає увагу на те, що зобов`язання за попереднім договором виникло між сторонами в гривні, оскільки ціна продажу сума в гривні, (п.п.2 п.2 Договору), з визначенням еквіваленту в доларах США за курсом НБУ на день укладення договору.
Офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норма частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти саме у національній валюті гривні, та вказану вимогу задоволено судом без перерахунку на долари США, і така сума в подальшому внаслідок несвоєчасного виконання ним зобов`язання знецінювалась через інфляційні процеси з моменту визначення суми, що підлягає стягненню, у гривні.
За таких умов, враховуючи, що грошове зобов`язання між сторонами щодо стягнення коштів визначено за попереднім договором саме у гривні, до нього підлягають застосуванню приписи статті 625 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Так, як вбачається з матеріалів справи стороною позивача було заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу. В обґрунтування якої додано: договір доручення про надання правничої допомоги від 22.04.2021 укладеного між позивачем та адвокатом Бірючинським Е.О., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, та копію прибуткового касового ордеру №12/04 від 22.04.2021.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому позивач та його представник не надав документів, що свідчать про опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від оплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисяч) гривень 00 коп.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_4 ,р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 17 лютого 2023 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ