Номер провадження: 22-ц/813/179/23
Справа № 520/8509/18
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувшив порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року, постановлену під головуванням судді Гниличенко М.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мазур Вікторії Володимирівни неправомірними та скасування постанов, заінтересована особа ОСОБА_1 ,

встановив:

14.05.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Другий Київський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області) Мазур В.В. щодо примусового виконання виконавчого листа за № 520/8509/18, виданого Київським районним судом м.Одеси 27.11.2018 року; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 57853383 від 05.12.2018 року щодо примусового виконання виконавчого листа за № 520/8509/18 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 94 015 грн. та судових витрат у розмірі 1000 грн.; скасувати постанову про арешт та розшук майна боржника за № ВП 57853383 від 05.12.2018 року, який накладений державним виконавцем Мазур В.В. на майно ОСОБА_2 щодо примусового виконання виконавчого листа за № 520/8509/18 від 27.11.2018 року.

Скарга мотивована тим, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти у розмірі 94 015,00 грн. та судові витрати у розмірі 1000,00 грн. Заочне рішення ОСОБА_2 отримала лише 14.05.2019 року, про що зроблений відповідний запис у виконавчому провадженні № 57853383. Постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала, до державного виконавця Репужинська І.В. не викликалась.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.06.2019 року скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково (а.с.68-73).

Визнано неправомірною та скасовано постанову про арешт та розшук майна боржника за виконавчим провадженням від 05.12.2018 року, якою накладено державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Мазур В.В. арешт на майно ОСОБА_2 щодо примусового виконання виконавчого листа за № 522/8509/18 від 27.11.2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24.06.2019 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, у тому числі предсттавник позивача і завника апеляційної скарги ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - через свого довірителя (а.с. 182-187).

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 08.02.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 17.02.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше трьох років (а.с. 105-106), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2018 року Київським районним судом м.Одеси було ухвалено заочне рішення по справі № 520/8509/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, яким позовні вимоги було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 94 015 грн. та судовий збір у розмірі 1000 грн.

27.11.2018 року Київським районним судом м.Одеси представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було видано виконавчі листи по справі № 5208509/18 на виконання вказаного судового рішення.

29.11.2018 року представником ОСОБА_4 до Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої було додано два екземпляра виконавчого листа, копія рішення суду, копія довіреності представника, квитанції про оплату авансового внеску, копія ухвали про накладення арешту на майно боржника.

Постановою державного виконавця Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Мазур В.В. від 05.12.2018 року було відкрито виконавче провадження № 57853383 за виконавчим листом № 520/8509/18, виданого Київським районним судом м.Одеси 27.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 94015 грн.

В подальшому, постановами державного виконавця Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Мазур В.В. від 11.12.2018 року за ВП № 57853383 оголошено в розшук майно боржника, що належить ОСОБА_2 , а також накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 за виконавчим листом № 520/8509/18, виданим Київським районним судом м.Одеси 27.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 94015 грн.

Таким чином, враховуючи, що представником стягувача ОСОБА_4 було надано виконавчі документи, які відповідали всім вимогам законодавства, строки пред`явлення виконавчого документу до стягнення не порушено, то державний виконавець, встановивши відсутність будь-яких, передбачених законодавством, підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, правомірно винесла постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.28 Закону України (далі - ЗУ) «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Тобто, у будь-якому випадку початку проведення виконавчих дій має передувати належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження, виконавець зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, роз`яснює порядок та строки оскарження постанови, право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Проте, матеріали справи не мають належних доказів того, що скаржник ОСОБА_2 належним чином повідомлялась про відкриття виконавчого провадження. Її доводи про те, що вона жодної постанови в межах виконавчого провадження не отримувала взагалі, та була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження лише 12.05.2019 року, не спростовані матеріалами справи.

Крім того, 14.05.2019 року представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Лобова Л.М. надала суду копію заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та скасування вищевказаного заочного рішення та ухвалу суду про забезпечення позову (а.с. 60-61).

Також із матеріалів справи вбачається, що стягувачем ОСОБА_1 ще до пред`явлення позову була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту та ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.07.2018 року було накладено арешт на автомобіль марки «Nissan Leaf», 2015 року випуску (а.с. 19-20).

В матеріалах виконавчого провадження є довідка про результати аналітичного пошуку транспортного засобу по «НАІС ДДАІ» МВС України від 06.12.2018 року, з якого вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано два автомобіля - «Toyota Camry», 2014 року та «Nissan Leaf», 2015 року випуску (а.с. 56).

Проте, постановою про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 57853383 від 11.12.2018 року було накладено арешт на все майно, належне ОСОБА_2 , у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору (основної винагороди виконавця), витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 103 685,5 грн. (а.с. 22-23).

Таким чином, вищевказаною постановою було накладено арешт на все майно боржника, чим було порушено принцип співмірності із сумою стягнення. Тобто, неправомірними діями та бездіяльністю державного виконавця скаржник Репужинська І.В. позбавлена прав та свобод щодо вільного володіння, користування та розпорядження усім своїм майном.

При цьому слід зазначити, що ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентовано порядок накладення арешту і вилучення майна (коштів) боржника. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, копія якої надається сторонам виконавчого провадження.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Як вбачається із матеріалів скарги та наданої виконавцем копії виконавчого провадження, державним виконавцем під час накладення арешту на майно боржника не було враховано положення ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме накладаючи арешт на все майно боржника, що належить йому на праві власності, державним виконавцем не було встановлено вартості майна й відповідно не встановлено співмірності майна із сумою, що підлягає стягненню.

Зазначені обставини свідчать про те, що у постанові про накладення арешту на майно боржника від 11.12.2018 року відомості про майно відсутні, що свідчить про те, що державним виконавцем в ході накладення арешту не виконано всіх вимог, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання неправомірними дії державного виконавця Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Мазур В.В. та скасування постанови про арешт та розшук майна боржника за виконавчим провадженням від 05.12.2018 року щодо примусового виконання виконавчого листа за № 522/8509/18 від 27.11.2018 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева