Дата документу 04.01.2023
Справа № 334/2/23
Провадження № 2-з/334/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 р. суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Філіпова І.М. розглянувши заяву першого заступника керівника Василівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

02.01.2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява першого заступника керівника Василівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради про забезпечення позову.

Так, в обґрунтування заяви перший заступник керівника Василівської окружної прокуратури зазначає, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :11:052:0007 площею 0,1150 га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_1 зареєстрував на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.04.2016 року № 1034, укладеного з ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіною В.В. Відповідно до п. 3 вказаного договору відчужена земельна ділянка належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 934834, виданого Енергодарською міською радою Запорізької області 13.07.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею.

Встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах території ландшафтного заказника місцевого значення «Іванівський бір», тобто відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Знаходження спірної земельної ділянки на території ландшафтного заказника місцевого значення «Іванівський бір» також підтверджується постановою Верховного Суду у складі колії суддів касаційного адміністративного суду у справі № 316/1416/17 від 14.05.2020. У вказаному судовому рішенні вказано, що судами попередніх інстанцій вірно зазначено та не спростовано доводами касаційної скарги, відповідно до приписів ст. 20 Земельного кодексу України відсутні належні та допустимі докази зняття статусу природно-заповідного фонду з території ландшафтного заказника «Іванівський бір», на території якого в районі СГТ «Волна-2», ДП «Кам`янсько-Дніпровське лісове господарство» знаходиться належна позивачу на праві власності земельна ділянка, площею 0,1150 га. кадастровий номер :11:052:0007.

Усупереч ч. 3 ст.7, ч.1 ст. 9, ч.3 ст. 53, ст.. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» у редакції, чинній на 08.01.2004 року ) ст. 19,20.84 ЗК України ( у редакції, чинній на 04.06.2004 року відповідно до яких землі під об`єктами природно-заповідного фонду не можуть передаватися у приватну власність, а території та об`єкти природно-заповідного фонду можуть використовуватись лише у природоохоронних, науково-дослідних, оздоровчих та інших рекреаційних, освітньо - виховних цілях та для моніторингу навколишнього природного середовища, Енергорська міська рада Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 934834 передала ОСОБА_2 у власність земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 0,1150 га із кадастровим номером: :11:052:0007, яка розташована на території ландшафтного заказника місцевого значення «Іванівський бір» та у подальшому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 0.04.2016 року № 034 право власності на вказану земельну ділянку передав ОСОБА_1 .

Крім того, спірна земельна ділянка природно заповідного фонду перебуває у приватній власності ОСОБА_1 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Створення ландшафтного заказника місцевого значення «Іванівський бір» мало на меті охорону об`єктів рослинного світу, занесених до Червоної книги. Використання спірної земельної ділянки у сільськогосподарських цілях може призвести до знищення червонокнижних рослин, що є неприпустим. ОСОБА_1 як власник землі, має право на власний розсуд використовувати спірну земельну ділянку, проте фактично спірна земельна ділянка знаходиться на території ландшафтного заказника місцевого значення «Іванівський бір», виконує природоохоронну функцію, її використання усупереч законодавчо встановлених обмежень може спричинити негативні екологічні наслідки.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд має право за заявою учасника справи вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно п. 4 Постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд при розгляді заяви повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0.1150 га із кадастровим номером: :11:052:007 перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 01.04.2016 року № 1034.

Прокурор планує звернутися до суду з позовом до відповідачів про визнання державного акту про право на спірну земельну ділянку, договору купівлі продажу недійсним. Оскільки на теперішній час оскаржується підстава набуття права приватної власності на земельну ділянку площею 0,1150 га з кадастровим номером: :11:052:007, що розташована за межами населеного пункту на території Енергодарської територіальної громади, а згідно з договором купівлі продажу земельної ділянки від 01.04.2016 року № 1034 вказана земельна ділянка належить ОСОБА_3 з метою недопущення її відчуження на користь інших осіб є необхідним вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :11:052:0007.

Оскільки спірна земельна ділянка не є об`єктом цивільно-правоих відносин, на які поширюється дія п. 15 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а відтак існує ризик її відчуження ОСОБА_1 під час судового розгляду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не перевіряючи обставини, які мають значення для справи, а лише запобігаючи ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, суд приходить до висновку, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що арешт спірної земельної ділянки є необхідним заходом, оскільки відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_1 може ускладнити виконання судового рішення, у разі задоволення позову. Проте заборона ОСОБА_1 вчиняти дії щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на земельній ділянці є надмірним втручанням у право власності відповідача. Спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_1 з 2016 року та використовується за цільовим призначенням. Припущення прокурора щодо можливості знищення рослин, які віднесені до Червоної книги, на території спірної земельної ділянки не є достатньою підставою для забезпечення позову.

В ході аналізу долучених до заяви про забезпечення позову документів судом не встановлено, що невжиття саме вказаного заходу забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він планує звернутися до суду (визнання права власності).

Крім того, суд вважає, що у випадку застосування заявленого заходу забезпечення позову не може бути дотримано збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір відноситься до судових витрат, а питання розподілу судових витрат вирішується судом при вирішенні спору по суті у кінцевому рішенні суду.

Керуючись,ст.149,п.1ч.1ст.150,153,370,260 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву керівника першого заступника керівника Василівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий номер :11:052:0007, площею 0,1150 га ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 25). право власності на яку належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 . виданий21.12.2006 Енергодарським МВ УМВС України в Запорізькій області, місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків- НОМЕР_2 , стягував: Запорізька обласна прокуратура в особі Василівської окружної прокуратури Запорізької області, м. Василівка, вул. Соборна, 10.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Строк пред`явлення ухвали до виконання три місяці.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Суддя: Філіпова І. М.