Справа № 159/4196/22
Провадження № 2/159/4/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

із участю секретаря судового засідання Панечко К.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в с. Городище Ковельського району Волинської області проживала мати позивача ОСОБА_2 , яка 04 грудня 1995 року склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла братові позивача ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується довідкою про смерть № 28, виданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області.

29 березня 2005 року мати позивача склала інший заповіт, посвідчений і зареєстрований в Городищенській сільській раді Ковельського району Волинської області за № 2, згідно якого все своє майно та належний їй житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис про смерть та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті матері відкрилась спадщина на все належне їй майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Довідкою Дубівської сільської ради №896 від 15.09.2022 року стверджується, що на час смерті ОСОБА_2 проживала в зазначеному будинку одна, і що позивач є спадкоємцем згідно заповіту. Спадкоємці, які б могли б мати право на обов`язкову частку у спадкову майні померлої, відсутні.

Як стверджує позивач, 19 травня 2022 року вона звернулася в Ковельську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_2 . Однак 08 вересня 2022 року отримала від нотаріуса письмову відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю в померлої на момент смерті правовстановлюючих документів про належність спадкодавцеві спадкового майна та витягу з Реєстру права власності.

Таким чином, позивач через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що входить до складу спадщини спадкодавця, не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно.

Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання позивач не з`явилась, однак попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги визнав.

Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з`ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про таке.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Маневицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 05 січня 2022 року.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 , відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцеві на день смерті.

При житті ОСОБА_2 склала заповіт від 04 грудня 1995 року, зареєстрований в реєстрі Городищенської сільської ради за № 4, яким належний їй житловий будинок і все майно заповіла своєму синові ОСОБА_3 , який проживає в м. Ковелі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується довідкою про смерть № 28, виданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області.

Після смерті сина ОСОБА_2 склала новий заповіт від 29 березня 2005 року, зареєстрований в реєстрі Городищенської сільської ради за № 2, яким належний їй житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла своїй доньці ОСОБА_1 , яка проживає в смт. Маневичі.

За матеріалами спадкової справи № 244/2022 року встановлено, що до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , заявою від 29 травня 2022 року, поданою ОСОБА_1 до Ковельської державної нотаріальної контори, останньою було прийнято спадкове майно, що було передано ОСОБА_1 , як спадкодавцем за заповітом.

Відповідно до довідки № 470, виданої Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області від 12 травня 2022 року, згідно по господарської книги за особовим рахунком № НОМЕР_3 за 2022 рік рахувалось господарство, головою якого була ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно була зареєстрована і проживала з 1961 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 і була виписана у зв`язку зі смертю. Крім ОСОБА_2 , в даному будинку на момент її смерті ніхто не був зареєстрований та не проживав. Від імені ОСОБА_2 в Городищенській сільській раді посвідчувались два заповіти №4 від 04 грудня 1995 року та №2 від 29 березня 2005 року.

Позивач ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено актовий запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Городищанською сільською радою Луківського району Волинської області 14 грудня 1956 року. Відповідно до вказаного свідоцтва, матір`ю позивача є ОСОБА_2 .

16 травня 1981 року позивачем було укладено шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим Городищенською сільською радою народних депутатів Ковельського району Волинської області УРСР від 16 травня 1981 року та змінено прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

Мати позивача, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Городище Луківського району Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданого 16 жовтня 1953 року.

12 лютого 1956 року матір`ю позивача ОСОБА_8 було укладено шлюб із ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 , зареєстрованим сільською радою с. Городище Луківського району Волинської області, виданим 23 лютого 1956 року та змінено прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_6 .

ОСОБА_9 , чоловік спадкоємиці, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_8 , виданим Городищенською сільською радою Ковельського району.

ОСОБА_1 , станом на 13 липня 2022 року було підготовлено технічний паспорт на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належним чином посвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до вимог статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положеннями ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину в порядку, визначеному ЦК України, шляхом подання відповідної заяви до Ковельської державної нотаріально контори від 19 травня 2022 року.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом, на підставі наданих доказів, а саме витягу з по господарської книги № 1 села Городище за 2022 рік, виданого Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області від 19 травня 2022 року, довідки № 896 від 15.09.2022 року та дослідженої раніше довідки № 470, виданої Дубівською сільською ради Ковельського району Волинської області від 19 травня 2022 року встановлено, що спадкодавець правомірно набув право власності на спірний житловий будинок, тому це майно входить до складу спадкової маси.

В той же час, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування.

Згідно листа Ковельської державної нотаріальної контори вих. № 904/01-16 від 08 вересня 2022 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

У п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Відповідно до ст.2 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.4 ст.3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 5.08.92 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 5.08.92 №449 (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.92, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319).

За таких обставин спадкове право позивача на набуття права власності на нерухоме майно може бути реалізовано лише в судовому порядку.

Такого ж висновку дійшов ВС Постанова від 10 жовтня 2018 року у справі№557/1209/16-ц.

Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача ОСОБА_1 , в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН