Номер провадження: 22-ц/813/2547/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 17 лютого 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» звернулось до Київського районного суду м. Одеса із позовними вимогами щодо стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №5269893 від 01 березня 2007 року у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, посилаючись на те, що 01 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - ПАТ «ПУМБ») та відповідачами було укладено договір №5269893, згідно з яким відповідачка ОСОБА_3 отримала кредитні кошти в розмірі 165 000 (сто шістдесят п`ять) тисяч доларів США, під 11,90% річних, з терміном повернення кредиту до 01 березня 2027 року, а відповідачка ОСОБА_1 , на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням відповідачки ОСОБА_3 28 серпня 2008 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, за умовами якої було внесено зміни до договору та зазначено, що Банк зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 9499 (дев`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) доларів США на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та в строки, обумовлені п. 1.2 договору. 16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір відступлення права вимоги №1034/44, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №5269893 від 01 березня 2007 року, що був укладений між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 . В зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та несплатою відсотків за користування кредитними коштами, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просив стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в розмірі 1434,81 гривень (а.с. 1-70).

Заочним рішенням Київського районного суд м. Одеса від 17 лютого 2016 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» вирішено задовольнити в повному обсязі (а.с. 89-92).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 112-117) та ухвалою від 29 квітня 2021 року зазначену заяву було залишено без розгляду (а.с. 130).

06 січня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суд м. Одеса від 17 лютого 2016 року, в якій представник апелянта просив суд оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №5269893 від 01 березня 2007 року та ухвалити у вказаній частині нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції під час ухвалення відповідного рішення не було взято до уваги той факт, що 28 серпня 2008 року між Банком та позичальником була укладено додаткова угода № 1 до кредитного договору, згідно з якою виключено із договору пункти 1.5, 2.1.1.1., 2.1.2, 2.1.3., 2.1.4, які стосувалися всіх іпотечних забезпечень, однак зазначена додаткова угода не була погоджена із поручителем ОСОБА_1 та відповідно будь-які зміни до договору поруки внесені не були. Разом з тим, апелянт стверджує, що позивачем не надано до суду жодних доказів в підтвердження відступлення прав вимоги з боку Банку до ОСОБА_1 , оскільки як вбачається із додаткової угоди №7 від 25 липня 2013 року остання не вказана в акті приймання-передачі реєстру боржників № 7 від 25 липня 2013 року (а.с. 138-144).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 17 лютого 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

12 жовтня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду було зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому директор ТОВ «АНСУ» вказував на те, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не може бути задоволена. Позивач наголошує на тому, що у позовній заяві просив стягнути з відповідачів частину від загальної суми заборгованості, при цьому звернув увагу на те, що апелянтом не ставиться під сумнів факт укладення кредитного договору та договору поруки, факт отримання коштів, а навпаки, апелянт підтверджує їх. Крім того, позивач зазначив, що як договором поруки №6590747 від 28.07.2008 року, так і Додатковою угодою №1 від 28.08.2008 року до Кредитного договору №5269893 від 01.03.2007 року встановлені однакові умови кредитування і ніякого збільшення обсягу відповідальності поручителя без її згоди не відбулося. З огляду на викладене у відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_3 до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а.с. 91).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі ПАТ «ПУМБ» 16 липня 2013 року уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (правонаступник) договір відступлення права вимоги №1034/44) та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір №5269893, згідно з яким остання отримала кредитні кошти в розмірі 165000 дол. США. Цільове призначення кредиту: кредит надається позичальникові для придбання нерухомості (а.с. 7-14).

Відповідно до п.п. 1.3 та 1.4 Кредитного договору №5269893 проценти за користування кредитом: процентна ставка за користування кредитом становить 11,90% річних. Проценти сплачуються позичальником в порядку, визначеному цим Договором. Строк кредиту: кредит надається позичальникові строком по 01 березня 2027 року. Протягом цього строку позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені цим договором (а.с. 7).

28 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №6590747, відповідно до якого порукою за цим договором забезпечується виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору №5269893 від 01.03.2007 року (а.с. 29-34).

Разом з тим, 28 серпня 2008 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №5269893 від 01.03.2007 року, за умовами якої було внесено зміни до договору та зазначено, що Банк зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 9499 доларів США на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та в строки, обумовлені п. 1.2 договору. Процентна ставка за користування кредитом становить 14,99% річних та сплачуються в порядку визначеному Договором. Кредит надається позичальнику строком по 28 липня 2015 року. Також з кредитного договору було виключено п. 1.5, п. 2.1.1.1., п. 2.1.2., п. 2.1.3., п. 2.1.4. Додаткова угода є невід`ємною частиною кредитного договору №5269893 від 01 березня 2007 року (а.с. 25-28).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що графіки повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом як в Договорі поруки від 28 липня 2008 року (а.с. 30-32), так і в Додатковій угоді №1 від 28 серпня 2008 року (а.с. 25-28) є ідентичними. Крім того, процентна ставка відповідно до обох вказаних договір є однаковою та вищою, ніж у кредитному договорі від 01 березня 2007 року, а саме встановлена на рівні 14,99% річних (а.с. 28, 32). При цьому, згідно з довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором №5269893 від 01 березня 2007 року ОСОБА_4 здійснювала погашення за кредитом. Провівши розрахунок за довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором №5269893, апеляційний судом встановлено, що станом на 28 липня 2008 року (день укладання договору поруки №6590747) загальна сума погашення заборгованості за тілом кредиту становила 155653,31 дол. США, непогашена сума тіла кредиту становила 9346,69 дол. США (165000 дол. США - 155653,31 дол. США). Тобто, на момент укладання договору поруки заборгованість за кредитом від 01 березня 2007 року повністю погашена не була, після чого відповідно до Додатку №1 від 28 серпня 2008 року банк надав позичальникові кредит у розмірі 9449 дол. США. Таким чином, станом на 28 серпня 2008 року заборгованість за тілом кредиту було збільшено до 18845,69 дол. США (9346,69 дол. США + 9449 дол. США), а отже було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Разом з тим, у пункті 2.2. договору поруки зазначено, що у разі внесення змін до договору, з якого випливає зобов`язання, що має наслідком збільшення розміру зобов`язання та/або зміну строку виконання зобов`язання боржником поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання в розрізі таких змін за умови, якщо поручитель письмово погодився зі змінами у зобов`язанні (а.с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, згідно зі ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме у п. 22 цієї постанови, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, з наведеного слідує, що у випадку не надання поручителем згоди на зміну умов зобов`язання порука припиняється. Припинення поруки є юридичним фактом, який може бути встановлений в судовому порядку у разі його невизнання стороною. Відтак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач-апелянт, як поручитель, була обізнана та погодилася зі зміною (збільшення) обсягу її відповідальності, а суд першої інстанції не врахував вище наведені обставини справи, апеляційний суд зазначає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя.

Крім того, як вже було зазначено вище, кредитний договір укладений 01 березня 2007 року, останній платіж згідно з довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором №5269893 від 01.03.2007 року було здійснено 08 травня 2009 року (а.с. 35), а вимогу щодо погашення заборгованості ТОВ «АНСУ» направило ОСОБА_1 18 травня 2015 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи (а.с. 39 зворот), після чого ТОВ «АНСУ» 02 грудня 2015 року звернулося до суду із позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно з п. 6.1. договору поруки від 28 липня 2008 року порука за цим договором припиняється із припиненням зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (а.с. 34).

Тобто договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, а положення пункту 6.1 договору поруки, відповідно до якого встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання зобов`язань, не можуть вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту ст.ст. 251, 252 ЦК України, де визначено, що з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, то судовий збір за звернення до суду із позовної заяви з відповідачки не стягується. Окрім того, за подання апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 1076,12 грн, який з урахуванням відмови у задоволенні вимог до відповідачки підлягає стягненню з позивача.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до ОСОБА_1 та ухвалює в цій частині нове рішення про відмову у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 17 лютого 2016 року в частині вимог до ОСОБА_1 скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині заочне рішення - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (01015 м. Київ, вул. Лейпцігська, 3-А, код за ) на користь ОСОБА_1 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1076 гривень 12 копійок.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький