Справа № 460/3746/19
Провадження №2/944/145/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.

з участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою №б/н від 18 квітня 2016 року про отримання банківських послуг, згідно умов якої відповідач отримав кредит в розмірі 10000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, внаслідок чого станом на 13.06.2019 у нього виникла заборгованість у розмірі 20373,76 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 9048, 19 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту 4218, 97 грн; заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання 4910, 23 грн; заборгованість а пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 750, 00 грн; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500, 00 грн., штрафу (процентна складова) 946, 37 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Оскільки ОСОБА_1 порушив зобов`язання з повернення суми кредиту, просить позов задовольнити, стягнути на користь позивача вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2019 року головуючим суддею визначено Карпин І.М.

Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення (відзив) в яких зазначає, що позивач посилаючись на розрахунок, зазначає складові заборгованості, з яких видно, що відсотки по кредиту становлять 0. Все інше - пеня та штрафи, які письмово з ним не погоджувались. Також зазначає, що доступ до картки був заблокований, наскільки йому стало зрозуміло, не погоджений з ним ліміт був підвищений, звідси можна зробити висновок, що банк без його відома керував операціями по його картці і міг списувати в мінус кредитні кошти без його відома. З самого початку карта в даному банку була видана 18 квітня 2016 року, видавалась не обов`язково як кредитна, а звичайна дебетова, або ж просто для того щоб відкрити рахунок. Додає, що АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів про рух коштів по рахунках виписку, наявність якої може підтвердити коли саме і на якій підставі списувались кошти, оскільки без доказів видачі кредиту немає підстав в загальному стягувати борг. Просив у задоволені позову відмовити.

21 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що у заяві позивальника від 18 квітня 2016 року процентна ставка не зазначена. Також у вказаній заяві не зазначено встановлений розмір кредитного ліміту. У заяві від 18.04.2016, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 квітня 2008 року, посилається на Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», як невід`ємною частиною спірного договору. Витягом з «Умов та Правил надання банківських послуг», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (20 років з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та Правила надання банківських послуг» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Відповідач вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 Цивільно процесуального кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 квітня 2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 липня 2020), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім цього, в наданій суду заяві-анкеті не встановлено жодного кредитного ліміту. Позивач не надав суду жодного доказу встановлення чи зміни кредитного ліміту. Останнє використання кредитної картки Відповідачем було здійснено 26 вересня 2018 року. Після цього Відповідач карткою не користувався, жодного разу не зняв грошові кошти в банкоматі, не розраховувався в торгівельній мережі, в мережі Інтернет і т.д. З цього моменту збільшення заборгованості йде виключно за рахунок наступних витрат: «Списання відсотків за використання кредитного ліміту»; «Пеня за прострочку за кредитом». Всі зазначені списання - це безпідставно зняті Банком на свою користь кошти. Сторони не домовились про відсотки за користування кредитом, сторони не домовились про пеню, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів протилежного. Таким чином стягнення в Відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9048,19 грн та заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 4218,97 грн є необґрунтованим. Більше того, за весь період користування карткою з Відповідача Позивачем було безпідставно стягнуто 22 710,06 грн в рахунок сплати відсотків за використання кредитного ліміту та пені, що підтверджується наданою Позивачем випискою за договором та «Розрахунком проведених виплат», який надає Відповідач. З огляду на те, що кредитний договір є недійсний тому просить стягнути з позивача на користь відповідача належить стягнути 12 710,58 гривень (22 710,06 грн - 9999,48 грн).

04 лютого 2021 року представник позивача скерувала на адресу суду відповідь на відзив ОСОБА_1 , в якому зазначає таке. Укладення договору здійснюється за принципом укладення між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу України), підписання анкети-заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. У підписаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та забезпечено доступ до вказаного рахунку. Зазначає, що позичальник не звертався за фактом не правильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він погодився з таким нарахуванням. Крім того відповідач користувалася вказаними коштами, здійснював погашення заборгованості. Виписка по картковому рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком. Виписка має статус первинного документу. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Відповідач мав можливість за допомогою системи Інтернет банкінгу самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку. Позивачем надано: наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення, довідку по зміну кредитного ліміту, виписку по рахунку, фотографію вручення кредитної картки, що підтверджує її вручення та отримання відповідачем. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Також зауважує, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання за договором. Зважаючи на викладене, а також те, що розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано просить позов задовольнити.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2021 року, справа передана для розгляду судді Поворознику Д.Б.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях просив розгляд справи проводити без його участі.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи, на підставі наявних в ній доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10 січня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 16 січня 2022 року.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої йому було встановлено кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн та видано кредитну картку.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» на виконання кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредитну картку: № НОМЕР_1 , дата відкриття 18 квітня 2016 року, термін дії до 03/19.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку розпочався 18.04.2016. У подальшому, 18.11.2017 відбувалася зміна кредитного ліміту 10000 грн 00 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 18 квітня 2016 року, станом на 13 червня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становила 20373,76 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9048,19 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 4218,97 грн; заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 4910, 23 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500, 00 грн., штрафу (процентна складова) 946,37 грн.

Крім того, з даного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 повернув Банку за вказаний період 63992,92 грн.

До позовної заяви банк додав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану ОСОБА_1 , Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Унівесальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», які не підписані відповідачем.

Як описано вище, АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що заборгованість у ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 квітня 2016 року станом на 13 червня 2019 року становила 20373,76 грн.

Зі свого боку, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 стверджує, що заявлена до стягнення сума не ґрунтується на укладеному між сторонами договорі, наданий позивачем розрахунок не підтверджений матеріалами справи, він повністю сплатив отриману у борг суму коштів та не був ознайомлений належним чином з наданими банком умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами обслуговування кредитної картки.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафі та пені, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як ст. 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 частини першої цієї статті, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1055 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 128/149/17.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кадету, відсотками та штрафи. Як на підставу своїх вимог про погашення кредиту, позивач посилався на витяг з умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем.

При цьому, в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач ОСОБА_1 ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву від 18 квітня 2016 року.

Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачем, на думку суду, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача штрафів, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача тіла кредиту, суд зазначає таке.

Як описано вище, звертаючись до суду з цим позовом, Банк на його обґрунтування надав, зокрема, заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку, довідки щодо встановлення кредитного ліміту та строку дії карток.

З доданих банком виписки з рахунку та розрахунку заборгованості встановлено, що при нарахуванні заборгованості за кредитним договором до графи залишок після операції були включені: щомісячні комісія, відсотки за користування, страховий платіж, пеня за прострочку кредиту, які не були передбачені умовами підписаної позивачем заяви приєднання до умов та правил. При цьому, механізм нарахування банком відсотків включав сукупність зазначених складових (сум).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Визначена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 13267,16 грн, на думку суду, не підтверджена належними доказами.

Так, з наданої Банком виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 з кредитної картки за період з 18 квітня 2016 року до 13 червня 2019 року отримав коштів та здійснив платежів на загальну суму 70644,91 грн. Водночас за період з 18 квітня 2016 року до 13 червня 2019 року відповідач погасив заборгованість по кредитному договору на загальну суму 63992,92 грн. Таким чином відповідач ОСОБА_1 , станом на 13.06.2019 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 6671,99 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 6671,99 грн, підлягають до задоволення.

Що стосується розрахунку проведених виплат, наданий відповідачем ОСОБА_1 , то суд зазначає, що такий проведений за період з 01.01.2018 по 01.03.2020. Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за періоду з 18.04.2016 по 13.06.2019. Таким чином суд не бере до уваги нарахування банком пені, штрафів та процентів за користування кредитом, за період, який не входить до спірних правовідносин.

Крім цього, що стосується вимог відповідача ОСОБА_1 про стягнення з позивача на його користь 12710,58 грн то суд зазначає наступне.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( стаття 4 ЦПК України )

Згідно зі статтею 5 ЦПК України (здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( частини перша, третя статті 12 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не звертався до суду із зустрічним позовом з вимогою про стягнення з позивача на його користь 12710,58 грн, які викладені в додаткових поясненнях, тому суд до розгляду дані вимоги не приймає.

Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви АТ КБ «Приват Банк» сплатило судовий збір в розмірі 1921,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 01 липня 2019 року.

Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ "Приватбанк" судові витрати із сплати судового збору в розмірі 629,08 гривень.

Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 6671 (шість тисяч шістсот сімдесят одна) гривень 99 копійок заборгованості за договором від 18 квітня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 629 (шістсот двадцять дев`ять) гривні 76 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду чи через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 16 січня 2022 року.

Повне найменування сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.Б.Поворозник