Провадження № 22-ц/811/1432/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та просив суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 126735,96 гривень та судові витрати.

Позовні вимоги мотивував тим, що 12.12.2019 року між ПрАТ ««Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/149094 за умовами якого Страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну Страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Renault Sundero» д.н.з. НОМЕР_1 . 17.03.2020 відбулася ДТП за участю транспортних засобів марки «Мercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля марки «Renault Sundero» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобіль марки «Renault Sundero» д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 24.04.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Згідно звіту №SOS-94 від 14/04/2020 вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 294590,94 гривень. ПАТ «СК «ПЗУ Україна» визнано зазначене ДТП страховим випадком та сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 225735,96 гривень Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 забезпечена ПрАТ «СК «ВУСО» за договором №ЕР/154668981, за яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 100 000 гривень. ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило ПАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування у розмірі 99 000 гривень. На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 в частині стягнення страхового відшкодування. Позивач вважає, що різниця між лімітом відповідальності страхової компанії ОСОБА_1 за завдану шкоду та фактичним розміром складає 126735,96 гривень. Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою від 27.05.2019 з проханням добровільно відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування, однак останній залишив її без задоволення, в зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 126735 / сто двадцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 96 копійок та судові витрати у розмірі 2270 /дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок/.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що про розгляд даної справи, як і про час та дату судових засідань він, був не обізнаний оскільки не отримував поштової кореспонденції. По цій же причині, не мав можливості використати своє право для подачі відзиву на позовну заяву, що передбачено ст.178 ЦПК України.

Звертає увагу на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 07.10.2020 скасовано постанову Залізничного районного суду м.Львова від 22.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за п.7 ст.247 КУпАП, який був також учасником ДТП, яке мало місце 17.03.2020. Транспортний засіб ОСОБА_2 був також застрахований, однак на день виплати страхового відшкодування потерпілому відносно ОСОБА_2 закрито провадження у справі за ст. 124 КУпАП, авизнано винуватим лише 07.10.2020, а тому, відшкодування шкоди внаслідок ДТП мають нести два учасника ДТП.Відтак, позов ПАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди не підлягає до задоволення, а рішення Шевченківського районного суду підлягає скасуванню.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи встановлено, що 12 грудня 2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ/149094 за умовами якого Страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну Страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Renault Sundero» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.7)

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за с.124 КУпАП за те, що він 17 березня 2020 року о 08.25 год., керуючи автомобілем марки «Мercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , на автодорозі «Під`їзд до м.Львова» 2км. + 700 м, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, здійснював розворот з невідповідного крайнього положення, не виконав вимог до дорожньої розмітки 1.3 - подвійна суцільна лінія, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Renault Sundero» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, порушивши вимоги п. 1.5, 2.3 б, д, 10.4 Правил дорожнього руху (а.с.9).

Свою вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП визнав повністю.

Згідно звіту №SOS-94 від 14/04/2020 вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 294590,94 гривень (а.с.13-22).

Судом встановлено, що ПрАТ ««Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 225735,96 грн. ОСОБА_2 і таке підтверджується платіжним дорученням №43554 від 27.05.2020 (а.с.23).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Мercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_2 забезпечена страховим полісом №154668981 ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с.24).

ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило ПАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування у розмірі 99 000 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхова компанія, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Дана правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №520/102565/16-ц.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що різниця між лімітом відповідальності страхової компанії ОСОБА_1 за завдану шкоду та фактичним розміром, яка складає 126735,96 гривень має бути стягнута з ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відшкодування шкоди внаслідок ДТП мають нести два учасника ДТП, зокрема і ОСОБА_2 відносно, якого було закрито провадження у справі за ст. 124 КУпАП, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

ОСОБА_1 додав до апеляційної скарги копію постанови Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, якою постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_2 скасовано та звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, відповідно до вимог п.7 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено позовну заяву з додатками за зареєстрованим місцем проживання, яку він отримав 29 грудня 2021 року(а. с. 42).

Також відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 03 лютого 2022 року, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, судом першої інстанції вжито всіх заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін, однак відповідач не скористався своїми процесуальним правами щодо подачі відзиву на позовну заяву та доказів на спростування доводів такої, а в апеляційній скарзі не наведено доводів на підтвердження наявності обставин, які унеможливили подачу таких.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.02.2023

Головуючий

Судді