Справа №521/2799/23
Провадження №4-с/521/22/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

у складі судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Івчук К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із скаргою на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство «ОТП Банк», в якій просив: визнати протиправною бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), накладеного у виконавчому провадженні № 19006692; зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), яке накладене в рамках виконавчого провадження № 19006692, а саме обтяження: - номер запису про обтяження: 10209586, дата та час державної реєстрації: від 03.09.2010 року 16:11:13, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про відкриття, 19006692, 02.03.2010, ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, д/в ОСОБА_2 2169/4; об?єкт обтяження: невизначене майно, все майно; обтяжувач: ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, власник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 ; - номер запису про обтяження: 11800163, дата та час державної реєстрації: від 03.11.2011 року 12:47:04, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, 19006712, 02.03.2010, ВДВС Печерського РУЮ ум. Києві, д/в ОСОБА_2 138/4; об?єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; обтяжувач: ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, власник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 .

Скарга обґрунтована такими обставинами.

ОСОБА_1 мала намір придбати нерухоме майно, однак, під час спілкування з потенційним продавцем та нотаріусом випадково дізналась, що на все невизначене майно, що належить їй на праві власності накладено арешт. 3 метою перевірки даного факту з інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено, що дійсно наявне обтяження (арешт нерухомого майна).

Обтяження накладено відділом державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві постановою про відкриття виконавчого провадження, 19006692, від 02.10.2010 року (реєстр номер обтяження 10209586) та постановою про арешт нерухомого майна, 19006712, від 02.10.2010 року (реєстр номер обтяження 11800163).

Однак, з 2010 року і до цього часу скаржник не отримувала жодної постанови від ДВС, не отримувала жодного судового рішення. Будь-яких грошових зобов?язань передтретіми особами вона не має, що підтверджено відсутністю інформації про неї в Єдиному реєстрі боржників.

Представник заявника зазначає, що відсутність доступної інформації про підстави арешту зумовлює порушення прав ОСОБА_1 .

З метою отримання повної інформації, 19.12.2022 року остання звернулась до Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) з письмовою вимогою повідомити на якій підставі накладено арешт та з вимогою скасувати всі обтяження. Однак відповіді отримано не було та обтяження не скасовані.

Крім того, до Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) було направлено адвокатський запит № 38-юр від 29.12.2022 року.

16.01.2023 року засобами електронної пошти було отримано від ДВС відповідь (лист № 19006692/44 від 11.01.2023) з якого вбачається, що на виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження № 19006692 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Сімферополя від 18.09.2009 року № 2-5115 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 975,00 грн. 01.04.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Архівні матеріали в ДВС знищенні за закінченням терміну зберігання (3 роки). Станом на 10.01.2023 року виконавчий документ повторно в ДВС не направлявся. Жодних виконавчих провадження щодо ОСОБА_1 в ДВС не перебуває.

На думку представника ОСОБА_1 , вказані обставини свідчать, що ОСОБА_1 не є боржником за жодним виконавчим документом, жодного виконавчого провадження відносно неї не існує, примусового виконання за будь-якими вимогами АТ «ОТП Банк» або третіх осіб не здійснюється. Тому вважає, що наявність обтяжень/арешту на майно скаржника за відсутнім виконавчим провадженням є неправомірним.

Представник ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні скаргу підтримав. Зазначив, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ «ОТП Банк», будь-якаінформації про неї в Єдиному реєстрі боржників відсутня.

Представник Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) у відкрите судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав.

Представник Акціонерне товариство «ОТП Банк» у відкрите судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, зважаючи на такі обставини.

Судом встановлено, що на виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження № 19006692 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Сімферополя від 18.09.2009 року № 2-5115 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 975,00 грн. (а.с. 10).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в рамках виконавчого провадження № 19006692 було накладено арешт на усе майно ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ):

- номер запису про обтяження: 10209586, дата та час державної реєстрації: від 03.09.2010 року 16:11:13, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про відкриття, 19006692, 02.03.2010, ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, д/в ОСОБА_2 2169/4; об?єкт обтяження: невизначене майно, все майно; обтяжувач: ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, власник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 ;

- номер запису про обтяження: 11800163, дата та час державної реєстрації: від 03.11.2011 року 12:47:04, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, 19006712, 02.03.2010, ВДВС Печерського РУЮ ум. Києві, д/в ОСОБА_2 138/4; об?єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; обтяжувач: ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, власник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 (а.с. 6-7).

19.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) з письмовою вимогою повідомити на якій підставі накладено арешт та з вимогою скасувати всі обтяження (а.с. 8). Однак відповіді отримано не було та обтяження не скасовані.

З листа Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) № 19006692/44 від 11.01.2023 року наданого у відповідь на адвокатський запит № 38-юр від 29.12.2022 року вбачається, що 01.04.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого листа Київського районного суду м. Сімферополя від 18.09.2009 року № 2-5115 стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Архівні матеріали в ДВС знищенні за закінченням терміну зберігання (3 роки). Станом на 10.01.2023 року виконавчий документ повторно в ДВС не направлявся. Жодних виконавчих провадженнь щодо ОСОБА_1 в ДВС не перебуває (а.с. 10).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у даній справі, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчому провадженні №19006692 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2014 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 19.12.2022 року про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Як встановлено у судовому засіданні, у ОСОБА_1 заборгованість перед АТ «ОТП Банк» відсутня, що свідчить про виконання нею зобов`язань. Докази зворотного матеріали справи не містять.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказала, що з 2010 року не отримувала жодної постанови від ДВС, не отримувала жодного судового рішення. Будь-яких грошових зобов`язань передтретіми особами вона не має, що підтверджено відсутністю інформації про неї в Єдиному реєстрі боржників.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у завершеному виконавчому провадженню № 19006692, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна та реалізації права власності.

При цьому наявність протягом тривалого часу (майже 13 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Вищезазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 2/0301/806/11 від 13.07.2022 року.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи наведене, суд вважає скаргу представника ОСОБА_1 обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство «ОТП Банк» задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), накладеного у виконавчому провадженні № 19006692.

Зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), яке накладене в рамках виконавчого провадження № 19006692, а саме обтяження:

- номер запису про обтяження: 10209586, дата та час державної реєстрації: від 03.09.2010 року 16:11:13, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про відкриття, 19006692, 02.03.2010, ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, д/в ОСОБА_2 2169/4; об?єкт обтяження: невизначене майно, все майно; обтяжувач: ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, власник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 ;

- номер запису про обтяження: 11800163, дата та час державної реєстрації: від 03.11.2011 року 12:47:04, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, 19006712, 02.03.2010, ВДВС Печерського РУЮ ум. Києві, д/в ОСОБА_2 138/4; об?єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; обтяжувач: ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, власник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: Ю.В. Тополева

20.02.23