Справа № 182/3829/22
Провадження № 2/0182/73/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.02.2023 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання сина на час навчання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання сина на час навчання.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що з 19 червня 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2008 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення шлюбних відносин їхня спільна дитина проживала разом з нею та перебувала на її утриманні. При цьому, кошти з відповідача на утримання сина в примусовому порядку та на підставі рішення суду були стягнуті. Однак, на даний час, їхній спільній дитині виповнилось 18 років, а тому стягнення аліментів, у зв`язку з досягненням сином повноліття було припинено. На даний час, син ОСОБА_4 є студентом Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, денною форми навчання, за спеціальністю «Підприємство, торгівля та біржова діяльність», а тому потребує матеріальної допомоги. При цьому, їй одній дуже важко утримувати дитини, і, хоча відповідач зобов`язаний надавати кошти, однак, в добровільному порядку не надає. Тому змушена звернутись до суду та просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним 23 річного віку.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.16-17).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та 30 грудня 2022 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, позивачка при зверненні до суду з даним позовом зазначила та на підтвердження своїх обставин, долучила довідку, у відповідності до якої їхній син зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, в самій позовній заяві зазначає про ту обставину, що син ОСОБА_4 є студентом Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, денною форми навчання, за спеціальністю «Підприємство, торгівля та біржова діяльність», а тому потребує матеріальної допомоги, однак можливості влаштуватися на роботу він не має. Тобто, позивачка підтверджує той факт, що їхній син не проживає разом з нею, а постійно перебуває та проживає у м.Дніпро, що ставить під сумнів долучену довідку про склад сім`ї. Крім цього, позивачка просить суд стягнути аліменти з 01 липня 2022 рок, тобто, з моменту подачі позовної заяви до суду, однак, докази, про те, що саме в зазначений період їхній син потребував матеріальної допомоги, надано не було. Попри це, з долученої довідки вбачається, що термін навчання сина в університету, на підставі наказу про зарахування, датується з 12 вересня 2022 року по 30 червня 2024 року, тобто, датою зарахування до навчального закладу було 09 вересня 2022 року, а початком навчального процесу була саме дата 12 вересня 2022 року. Крім цього, представник відповідача зазначає, що його довіритель зазначений розмірі аліментів (1/6) не має можливості сплачувати, при цьому, послався на укази Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку зі вторгненням російських військ на територію незалежної України. А тому, приймаючи до уваги безпекову ситуацію у м.Нікополі та на підприємстві, де працює відповідач АТ «Нікопольський завод феросплавів», він був вимушений подати до керівництва підприємства заяву на звільнення його з роботи з 20 липня 2022 року без збереження заробітної плати. На сьогоднішній день, відповідач заробітну плату не отримує та будь-якого доходу не має. Крім цього, представник відповідача зазначає, що його довіритель проти стягнення аліментів на утримання сина на заперечує, при цьому, не погоджується з визначеною позивачкою часткою в розмірі 1/6 частини, а погоджується на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно (а.с.20-22).

Позивачка своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористалась та 10 січня 2023 року заперечення, згідно яких послалася на обставини, викладені в позовній заяві, та зазначила про те, що відповідач як батько дитини зобов`язаний її утримувати та забезпечувати, хоча відповідач в добровільному порядку надавати кошти не бажає, а поводить себе безвідповідально і поведінка його є цинічною. Тому, в рамках сімейного законодавства, вона як мати дитини, яка продовжує навчання, звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Таким чином, викладені обставини в позовній заяві, підтримує та на задоволенні позову щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) наполягає (а.с.36-37).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, 19 червня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що свідчить актовий запис № 310, складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.5). Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6 , про що свідчить актовий запис № 1027, складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.5). Згідно з актовим записом № 461, складеним 07 листопада 2003 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.6). У відповідності до актового запису № 10, складеного 01 березня 2019 року, ОСОБА_6 змінив прізвище на ОСОБА_3 (а.с.7). Згідно довідки № 3716, виданої 15 вересня 2022 року, ОСОБА_3 є студентом Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, денною форми навчання, за спеціальністю «Підприємство, торгівля та біржова діяльність», термін навчання до 30 червня 2024 року (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції, передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Беручи до уваги засаду рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначену ч.1 ст.141 СК України, відповідно до вимог абзацу 2 ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Приписами ст.ст.12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6-1296цс15, зазначається, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

При цьому, на переконання суду, несправедливим є покладення обов`язку по матеріальному утриманню повнолітнього сина сторін, який навчається та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, лише на матір дитини, на утриманні якої перебуває син.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище повнолітнього, який навчається на денній формі навчання, який безспірно потребує матеріальної допомоги, матеріальний стан позивачки, особу відповідача, який є особою працездатного віку, та з якого згідно з рішенням було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Тому, враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері,так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, те, що відповідач є працездатною особою, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується викладених у відзиві представником відповідача заперечень щодо позову, то суд вважає за необхідне зазначити.

У законі не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Для повнолітніх осіб, які продовжують навчання, законом не встановлюється мінімальний розмір щомісячної суми аліментів.

Приписами ч.ч.2-3 ст. 183 СК України визначено, що, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною, ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Разом з тим, враховуючи, що у відповідача будь-які виконавчі провадження щодо стягнення аліментів відсутні, а сам по собі факт його не працевлаштування або звільнення не може свідчить про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини, про яку заявляє позивачка. Усі інші доводи і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до вимог ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому, стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивачка звернулась із позовом до суду, а саме - 13 жовтня 2022 року.

Крім цього, суд роз`яснює сторонам, що у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 12, 76-81, 89, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання сина на час навчання - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ), аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІП -), на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період його навчання, починаючи з 13 жовтня 2022 року і до 30 червня 2024 року, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-х років.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ), на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал