ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/188/23
провадження № 2/753/2533/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2023 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Осіпенко Л.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Осіпенко Л.М.

З доданих до позовної заяви документів убачається, що позивач є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, відповідачка є громадянкою України, а шлюб сторін зареєстровано у Королівстві Данія.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню буз руху, оскільки вона не у повному обсязі відповідає вимогам процесуального закону.

Дотримання вимог щодо змісту позовної заяви є процесуальним обов`язком особи, яка звертається до суду.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви викладені у статті 175 Цивільного процесуального кодексу України.

Зокрема, пункт 2 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, передбачає,що позовна заява повинна містити: місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

В порушення зазначеної процесуальної норми позивач не вказав у позовній заяві місце свого проживання чи перебування, а тільки вказав поштову адресу для листування.

Пункт 5 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, передбачає, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. А за змістом частини 5 статті 177 та частини другої статті 78 Цивільного процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування.

В порушення зазначеної процесуальної норми позивачем не додано до позовної заяви легалізований в Україні документ про реєстрацію шлюбу сторін за межами України.

Суд звертає увагу позивача на те, що документи про акти громадянського стану, видані компетентними органами іноземних держав за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації (апостилю).

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Україна, Федеративна Республіка Німеччина та Королівство Данія підписали Гаазьку конвенцію від 05 жовтня 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, тому на документі про реєстрацію шлюбу необхідно проставити апостиль (у встановленому порядку) та зробити його нотаріальний переклад на українську мову. Лише після вчинення таких дій цим документом можна користуватися нарівні з документами, що видаються в Україні.

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції.

Додана позивачем до позовної заяви копія документа про реєстрацію шлюбу, виданого Данією, апостилю не містить.

Частина шоста статті 175 Цивільного процесуального кодексу України вказує на те, що у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

В порушення зазначеної процесуальної норми в позовній заяві не викладено обставини, які мають значення для вирішення справи з огляду на приписи норм міжнародного права.

Цивільним процесуальним кодексом України передбачені спеціальні вимоги щодо розгляду справ з іноземним елементом.

Статтею 496 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що іноземці мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів та мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно частин першої, другої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Стаття 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає, що документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Частинами другою, третьою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм права, у позовній заяві про розірвання шлюбу позивач зобов`язаний обґрунтувати підстави для застосування законодавства України у розірванні шлюбу, а крім того, зобов`язаний вказати наступні обставини:

яке громадянство має кожна із сторін (позивач та відповідачка) на момент звернення до суду з позовом;

чи має позивач, як іноземний громадянин, на території України зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування;

у якій державі сторони спільно проживали з моменту реєстрації шлюбу;

коли припинені шлюбні відносини та у яких державах проживають сторони після припинення шлюбних відносин;

чи укладали сторони угоду про підсудність справи суду України або суду іншої держави.

Вказані недоліки позовної заяви свідчать про її невідповідність вимогам закону, що є підставою для залишення позовної заяви без руху на строк, який не може перевищувати десяти днів, що передбачено частинами першою, другою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 175, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Запропонувати позивачу усунути зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви у строк, який не може перевищувати п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі, якщо недоліки не будуть усунені протягом визначеного строку, позовна заява буде вважатись неподаною і її буде повернуто, що не перешкоджає повторному зверненню до суду з аналогічним позовом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.М. Осіпенко