ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1176/23 Справа № 185/1596/22 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Гаврилова В.А. в місті Павлоград Дніпропетровської області в цивільній справі номер 185/1596/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що більше ніж 21 рік він працював у виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею у шкідливих умовах. Позивачу не було забезпечено безпечні умови праці, внаслідок чого за час роботи у відповідача він захворів на професійні захворювання. Був звільнений 15 квітня 2016 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Відповідно до довідок МСЕК позивачу встановлено 3 групу інвалідності з втратою професійної працездатності 60%.

Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди. В нього було порушено нормальні життєві зв`язки. Він вимушений лікуватися, постійно відчувати фізичні страждання та біль, має погане самопочуття. Відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Не має можливості займатись звичними справами, спортом, виконувати важку працю по дому.

Просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, 156000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120000,00 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь

держави судовий збір у розмірі 1200,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В діях відповідача відсутній причинний зв`язок між діянням підприємства та заподіянням шкоди позивачу. Даний висновок сформовано в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2021 року в справі №646/5658/19. Тому відсутній склад правопорушення.

Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. Підприємство забезпечило позивача спеціальним одягом та усіма необхідними засобами індивідуального захисту, створило безпечні і нешкідливі умови праці. В матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем норм законодавства з охорони праці з боку.

Зазначає, що відповідно до індивідуальної програми реабілітації позивач не потребує консультацій психолога чи психіатра.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що 3 група інвалідності встановлюється тим, хто здатен працювати в полегшених умовах.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях того, що позивач зазнає певних обмежень, адже в матеріалах справи відсутні докази того, що МСЕК встановлено такі обмеження життєдіяльності.

Суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, залишив без уваги аргументи та доводи відповідача, необґрунтовано завищив розмір моральної шкоди, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Від позивача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 10 січня 2023 року до апеляційного суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи, призначеної на 11 січня 2023 року, у зв`язку з тим, що представник відповідача ОСОБА_3 буде перебувати в Павлоградському міськрайонному суді та приймати участь у розгляді інших справ.

11 січня 2023 року апеляційний суд відклав розгляд справи на 18 січня 2023 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 17 січня 2023 року повторно до апеляційного суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи, призначеної на 18 січня 2023 року, у зв`язку з тим, що представник відповідача Писанка Н.С. буде перебувати в Павлоградському міськрайонному суді та приймати участь у розгляді інших справ.

Дослідивши повторну заяву про відкладення розгляду справи від 17 січня 2023 року, апеляційний суд дійшов висновку про її необґрунтованість, оскільки представником відповідача не доведено, що в апеляційному суді має приймати участь в якості представника у справі саме ОСОБА_3 та що вона з поважних причин не може приймати участь в судовому засіданні апеляційного суду (буде перебувати в Павлоградському міськрайонному суді та приймати участь у розгляді інших справ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши головуючого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням

особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював у виробничо-структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений 15 квітня 2016 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 13-14).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 травня 2016 року стосовно ОСОБА_1 встановлено, що професійні захворювання виникли внаслідок шкідливих умов на виробництві (а.с. 15-16).

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №017894 від 25 травня 2016 року позивачу первинно встановлено 55 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями (а.с.81).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №431806 від 25 травня 2016 року позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності, протипоказано важку фізичну працю, підземно в умовах дії пилу, шуму (а.с. 14).

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №064687 від 31 травня 2021 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями (а.с.16).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №126560 від 31 травня 2021 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, протипоказано роботу в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно (а.с. 17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також

конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 120000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості позивача працювати в полегшених умовах при наявності 3 групи інвалідності не виключає його моральних страждань.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності, та обґрунтованості відшкодування моральної шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 19 січня 2023 року.

Суддя: