Справа № 301/3696/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" січня 2023 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди майна з правом викупу,
ТОВ «Будинок Комфорту» звернулося в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди майна з правом викупу.
26 лютого 2021 року позивачем направлено ОСОБА_1 у її особистий кабінет підтвердження укладення Договору.
Пунктом 3 Договору сторони погодили, що сплата орендної плати у розмірі 2429 грн. здійснюється орендарем до 26-го числа (включно) кожного наступного календарного місяця, що слідує за місяцем укладення Договору протягом строку оренди, який становить 18 місяців, де днем внесення останнього платежу є 26.08.2022 року.
Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, який оформлений ними в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п.3.4. Правил надання майна у оренду ТОВ «Будинок Комфорту» (далі - Правила), орендодавець зобов`язується передати орендарю об`єкт оренди протягом 5 робочих днів з дати підписання Договору оренди майна з правом викупу.
Пунктом 3.5. Правил визначено, що передача об`єкта оренди орендодавцем та прийняття його орендарем здійснюється за актом приймання-передачі, за товарно-транспортною накладною, в тому числі за електронною або паперовою товарно-транспортною накладною оператора поштового зв`язку «Нова пошта», або іншим документом, що підтверджує факт передачі об`єкта оренди у користування.
Відповідно до п.6.4.6. Правил, у разі припинення Договору оренди майна з правом викупу, в тому числі і в разі одностороннього його розірвання за ініціативи орендодавця, орендар зобов`язаний негайно повернути орендодавцю об`єкт оренди у стані, у якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення, а також штраф у розмірі, визначеному в п.8.5. даних Правил, та сплати вартості об`єкту оренди за вирахуванням суми вже внесених на момент припинення Договору оренди майна з правом викупу орендних платежів.
Відповідно до п.8.5. Правил, у разі не здійснення оплати орендарем орендної плати протягом 60 календарних днів з моменту останнього платежу або укладення Договору (залежно від того, що настало раніше), орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати Договір оренди майна з правом викупу, повідомивши орендаря за 15 календарних днів до фактичної дати такого розірвання. У такому разі орендар зобов`язується сплатити вже нараховану орендну плату, додатково сплатити штраф у розмірі 50% від загальної суми прострочення орендних платежів за Договором оренди майна з правом викупу, та викупити об`єкт оренди за ціною, визначеною у Договорі оренди майна з правом викупу за вирахуванням суми вже внесених на момент припинення Договору оренди майна з правом викупу орендних платежів, або повернути об`єкт оренди.
20 липня 2022 року позивач скористався правом, наданим п.6.4.6. та п.8.5. Правил, надіславши на адресу відповідачки повідомлення про припинення договору з 20.08.2022 року та про необхідність сплатити загальну вартість об`єкту оренди.
Відповідно до п.8.4. Правил, за прострочення орендних платежів орендар зобов`язується сплатити на користь орендодавця пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми прострочених орендних платежів за Договором оренди майна з правом викупу.
Ухвалою Іршавського районного суду від 16.12.2022 року відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду на 18.01.2023 року за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача Дяченко Е.В. будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просив позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути без його участі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, поважність неявки не підтвердила, відзиву на позов, заяв про визнання позову чи розгляд справи без її участі не подала.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У частинах першій, третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин 1, 2 статті 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У пункті 2 частини 1 статті 208 ЦК передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 статті 207 ЦК).
При цьому, приєднаний до матеріалів справи Договір не містить підписів сторін договору.
Згідно п.10 Договору, такий вважається укладеним в момент прийняття Орендарем пропозиції щодо його укладення відповідно до п.3.3 Правил надання майна у оренду.
Відповідно до п.п 3.3 та 3.4 Правил надання майна у оренду, затверджених наказом Директора ТОВ «Будинок Комфорту» 26.02.2021 року, тобто у день укладення договору з відповідачем (а.с.11-15), Орендар надає повну і достовірну інформацію про себе, після чого ним приймається пропозиція, сформована відповідно до пунктів 4,5 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідь про повне прийняття пропозиції надається Орендарем в електронній формі через сайт Орендодавця шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина 3 статті 207 ЦК).
Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
За змістом статей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Отже , електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Вказані висновки викладені у постановах ВС від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19 та від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21.
Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.
Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19.
Разом з тим, доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано.
Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.
Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору оренди майна з правом викупу між сторонами.
Відповідно до п.8.5. Правил, у разі не здійснення оплати орендарем орендної плати протягом 60 календарних днів з моменту останнього платежу або укладення Договору (залежно від того, що настало раніше), орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати Договір оренди майна з правом викупу, повідомивши орендаря за 15 календарних днів до фактичної дати такого розірвання. У такому разі орендар зобов`язується сплатити вже нараховану орендну плату, додатково сплатити штраф у розмірі 50% від загальної суми прострочення орендних платежів за Договором оренди майна з правом викупу, та викупити об`єкт оренди за ціною, визначеною у Договорі оренди майна з правом викупу за вирахуванням суми вже внесених на момент припинення Договору оренди майна з правом викупу орендних платежів, або повернути об`єкт оренди.
При цьому, детального розрахунку боргу по всім його складовим із зазначенням періоду виникнення заборгованості, відсоткової ставки, суми заборгованості за конкретний період (помісячно) із вказівкою суми погашення відповідачем (у разі здійснення такого), періоду нарахування пені та суми, на яку пеня нарахована, позивачем суду не надано.
Ухвалою суду від 02.12.2022 року позивачеві надавався строк для усунення недоліків позовної заяви, де вказувалося на необхідність подачі до суду розрахунку боргу по всім його складовим, однак, такий суду наданий не був.
Подані позивачем Розрахунки заборгованості (а.с.8 та 33) детального розрахунку боргу по всім його складовим не містять, що позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунків та обґрунтованість заявлених до стягнення сум. Отже, сторона скористалася своїм правом на подачу доказів та доведення позовних вимог на власний розсуд.
Відомості про наявність та розмір боргу, а також його детальний розрахунок, входять до предмету доказування по даній справі, позивач повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, а суд не має право з власної ініциативи збирати докази.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).
Відзиву відповідачем на позов не подано, однак згідно ст. 263 ЦПК України про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Отже, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів ні про укладення договору оренди, ні детального розрахунку боргу, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Будинок Комфорту» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди майна з правом викупу недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 15, 208, 638 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 274, 279, 280 ЦПК України,
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 18 січня 2023 року.
Головуюча : М. О. Пітерських