ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/613/22Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.
Провадження № 22-ц/817/243/23 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

та сторін - заявника ОСОБА_1 та її адвоката Бочана І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 595/613/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року, ухваленого суддею Созанською Л.І., повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про відновлення меж земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області у якому просила відновити межу, що поділяє суміжні земельні ділянки по АДРЕСА_1 за адресними номерами АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 у відповідності з приписом Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 22 квітня 2013 року, кадастровим планом її земельної ділянки та актом погодження на місцевості зовнішніх меж цієї земельної ділянки, виготовлених ТОВ «Галицькі землі».

В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Після вступу у законну силу рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 500/932/19, яким було задоволено її та сина ОСОБА_3 позов до Трибухівської сільської ради про визнання протиправними та скасування окремих положень рішення сільської ради № 615 від 25 жовтня 2018 року та № 616 від 25 жовтня 2018 року, нею було виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,957 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 . Вказаний проект землеустрою з відповідною заявою від 01 липня 2020 року позивачем було подано на затвердження у Трибухівську сільську раду Чортківського району Тернопільської області. Даний проект землеустрою загалом був погоджений Трибухівською сільською радою Чортківського району Тернопільської області, окрім акту прийомки - передачі межових знаків їй на зберігання, що є зовсім нелогічною дією, оскільки сільською радою було погоджено акт погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки, яка відводиться їй у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка. Сільський голова Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області мотивував свою відмову тим, що нібито наданим нею проектом землеустрою зайнято частину земельної ділянки суміжної землекористувачки ОСОБА_2 , площею 0,0155 га, однак приписом Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 22 квітня 2013 року було встановлено, що площу 0,0155 га належної їй та сину ОСОБА_3 земельної ділянки самовільно зайняла дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , яка проживала у будинковолодінні своєї матері та огородила вказану площу. Крім цього, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 25 квітня 2013 року встановлено, що сесія Пишківської сільської ради винесла рішення щодо створення проходу (стежки) площею 0,0155 га на землях с/г призначення, наданих для приватизації громадянці ОСОБА_5 , в якої вона придбала житловий будинок. В ході даної перевірки встановлено, що прохід (стежку) фактично було вилучено із земель ОСОБА_6 , тобто з протилежної сторони. Відповідач ОСОБА_2 так і не виконала вимог вказаного припису та не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0155 га.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про відновлення меж земельної ділянки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що звернення із позовом було зумовлене триваючим порушенням з боку відповідачів меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 , яке підтверджене приписом Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 22 квітня 2013 року, яким встановлено, що площу 0,0155 га належної їй та сину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства самовільно зайняла ОСОБА_4 - дочка ОСОБА_2 , яка проживає у будинковолодіння своєї матері та господарює там, огородивши вказану суміжну площу.

В досудовому порядку врегулювати спір з відповідачами не вдається, оскільки вони відмовляються виконувати припис Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 22.04.2013 року та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25.04.2013 року, які ніким не оспорені та не скасовані, і є чинними до сьогоднішнього дня.

Трибухівська сільська рада Чортківського району Тернопільської області подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що в приписі інспектора не вказано на підставі чого він визначив площу самовільно зайнятої ділянки, якщо він встановив, що в рішенні першого скликання сесії № 9 від 30 грудня 1993 року відсутній акт промірів земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Також звертаємо увагу, що і в договорі купівлі-продажу житлового будинку не зазначено ні розмірів, ні конфігурації земельної ділянки, які б допомогли визначити самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 144 ЗК України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з охорони довкілля складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою

Інспектор не звертався до Пишківської сільської ради з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_2 , а тому не можна констатувати його невиконання, як зазначає про це позивач у позовній заяві.

Також повідомляємо, що межа між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є встановленою. Земельні ділянки, якими володіє громадянка ОСОБА_2 є занесеними до Державного земельного кадастру за кадастровими номерами: :02:007:0009 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та :02:007:0010 - для ведення особистого селянського господарства, тому для відновлення межі в натурі (на місцевості) громадянці ОСОБА_1 необхідно звернутися до сертифікованих інженерів-землевпорядників, які згідно із статтею 66-1 Закону України "Про землеустрій" зареєстровані в Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників та укласти з ними договір про проведення всіх необхідних робіт з відновлення межових знаків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Бочан І.П. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 повідомлена про слухання справи у Тернопільському апеляційному суді, про що свідчать отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі разом із апеляційною скаргою, ухвали про призначення справи до слухання, а також рекомендованого повідомлення про слухання справи.

Представник Трибухівської сільської ради у відзиві написав про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області належним чином повідомлений на електронну адресу (доставлення судової повістки до електронної скриньки).

У відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її адвоката Бочана І.П., доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів і не довела, що відповідач зайняла частину її земельної ділянки та чинить перешкоди у користуванні нею, а також того, що указані позивачем дії/бездіяльність відповідача порушують її права.

З таким висновком суду першої інстанція погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15060240 від 27 червня 2007 року, виданого Комунальним підприємством «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕР № 914108, реєстровий № 1339, від 22 червня 2007 року належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8 зв).

Приписом Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області № 000021 від 22 квітня 2013 року, виданим державним інспектором сільського господарства в Тернопільській області Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області Біскупом І.П., встановлено, що ОСОБА_4 , жителька села Пишківці Бучацького району Тернопільської області самовільно зайняла земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 загальною площею 0,0155 га для ведення особистого селянського господарства на землях сільськогосподарського призначення Пишківської сільської ради, а також встановлено, що в рішенні першого скликання сесії № 9 від 30 грудня 1993 року відсутній акт промірів земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , чим порушила вимоги ст. ст. 125, 126 ЗК України. Приписом зобов`язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0155 га (за мінусом 0,0155 га) та виготовити проект відведення (технічну документацію), свідоцтво на право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,2815 га (а.с. 8 зв-9).

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25 квітня 2013 року, складеного державним інспектором сільського господарства в Тернопільській області Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області Біскупом І.П., встановлено, що сесія Пишківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області в особі ОСОБА_7 винесла рішення щодо створення проходу (стежки) площею 0,0154 га на землях сільськогосподарського призначення, наданих для приватизації громадянці ОСОБА_5 , викуплений житловий будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . В ході даної перевірки виявили, що прохід (стежку) вилучили із земель ОСОБА_6 . Також встановлено, що в рішенні першого скликання сесії № 9 від 30 грудня 1993 року відсутній акт промірів земельних ділянок ОСОБА_3 та суміжних земельних ділянок, чим порушено вимоги п. 2 ст. 149 ЗК України. Під час перевірки також встановлено, що суміжний землекористувач (у зв`язку із неякісною копією документа, вказано лише по батькові особи « ОСОБА_8 ») самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,04 га, чим порушила вимоги ст. ст. 125, 126 ЗК України (а.с. 9-10).

Відповідно до розписки попереднього власника ОСОБА_5 від 25 березня 2014 року слідує, що згідно карти села по АДРЕСА_2 , що розмір її земельної ділянки становив 0,39 га. Під час продажу житлового будинку ОСОБА_1 земельна ділянка не змінювалася, під забудовою приблизно становить 0,11 га. Про зміни, які відбувалися в Пишківській сільській раді, на вказаній земельній ділянці ніхто її не повідомляв. Обміри земельної ділянки в її присутності ніхто не проводив, жодних документів вона не підписувала (а.с. 83).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року (справа № 500/932/19) позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 до Трибухівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними окремих положень рішень - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення Трибухівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області № 615 від 25 жовтня 2018 року. Визнано частково протиправним та скасовано пункт 2 рішення Трибухівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області № 615 від 25 жовтня 2018 року в частині врахування рішення сесії Пишківської сільської ради № 440 від 24 грудня 2014 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_9 (за дорученням ОСОБА_2 )» та акту комісії з питань земельних відносин агропромислового комплексу та охорони довкілля Пишківської сільської ради від 16 грудня 2014 року, що розташована в АДРЕСА_1 . Визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення Трибухівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області № 616 від 25 жовтня 2018 року. Визнано частково протиправним та скасовано пункт 2 рішення Трибухівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області № 616 від 25 жовтня 2018 року в частині врахування рішення сесії Пишківської сільської ради № 440 від 24 грудня 2014 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_9 (за дорученням ОСОБА_2 )» та акту комісії з питань земельних відносин агропромислового комплексу та охорони довкілля Пишківської сільської ради від 16 грудня 2014 року, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 3 зв -6).

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки визначено межі належної ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З метою визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки, інженером-геодезистом ТОВ «Галицькі землі» ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , а також представниками суміжних землекористувачів (землевласників) Трибухівською сільською радою, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складено акт погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , який підписано землекористувачами, а також акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який не було підписано представником Трибухівської сільської ради та ОСОБА_2 (а.с. 7-8).

Згідно ст. 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

У ЗК України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1 ст. 153 ЗК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ст. 377 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення договору) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Вірним є висновок суду першої інстанції щодо того, що набувши у власність житловий будинок в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , набула право на земельну ділянку необхідну для обслуговування належного їй будинку в тих межах та розмірах, що перебували у попереднього власника житлового будинку.

Як вбачається із позовної заяви та підтримано ОСОБА_1 в суді, що підставою звернення до суду було відновлення межі, яка поділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 за адресними номерами АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 у відповідності з приписом інспекції сільського господарства, кадастровим планом її земельної ділянки та актом погодження на місцевості зовнішніх меж.

Згідно п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Між сторонами існує тривалий час спір щодо встановлення меж земельних ділянок. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,0155 га.

Інспектором Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області 22 квітня 2013 року було встановлено, що площу 0,0155 га належної позивачу та сину ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на землях сільськогосподарського призначення Пишківської сільської ради самовільно зайняла ОСОБА_4 , про що складено припис.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

При цьому припис - це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства (ч. 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 144 ЗК України (в редакції, що діяла на час винесення припису) у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд для законності свого рішення мав зажадати від відповідачів виконання вимог вищевказаного припису та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, оскільки в матеріалах справи відсутні дані, що інспектор звертався до Пишківської сільської ради з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_2 , а тому не можна констатувати його невиконання, як зазначає про це позивач у позовній заяві.

Також колегія суддів погоджується із тим, що припис, складений державним інспектором 22 квітня 2013 року, у відповідності до якого, зокрема, позивач просить відновити межі земельних ділянок, стосується земельної ділянки позивача та її сина, призначеної для ведення особистого селянського господарства на землях сільськогосподарського призначення Пишківської сільської ради, а не земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку, яка, як встановлено судом, у відповідності до вимог ст. 377 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу), при купівлі будинковолодіння перейшла до позивача.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень,визначених Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України«Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що земельна ділянка, якою користується позивач, є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер, а також право на неї зареєстровано.

Проте, як вбачається із відзиву, поданого Трибухівською сільською радою Чортківського району Тернопільської області, що межа між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є встановленою. Земельні ділянки, якими володіє громадянка ОСОБА_2 є занесеними до Державного земельного кадастру за кадастровими номерами: :02:007:0009 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та :02:007:0010 - для ведення особистого селянського господарства, тому для відновлення межі в натурі (на місцевості) громадянці ОСОБА_1 необхідно звернутися до сертифікованих інженерів-землевпорядників, які згідно із статтею 66-1 Закону України "Про землеустрій" зареєстровані в Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників та укласти з ними договір про проведення всіх необхідних робіт з відновлення межових знаків.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що права ОСОБА_1 щодо володіння земельною ділянкою не порушенні, оскільки нею не надано суду належних та допустимих доказів щодо належного володіння (правовстановлюючих документів) на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Що ж до самовільного зайняття ОСОБА_2 її земельної ділянки матеріали справи доказів не містять. Клопотання щодо призначення судової земельно-технічної експертизи на доведення її порушеного права позивачкою не заявлялось. Крім того, для відновлення межових знаків ОСОБА_1 потрібно звернутись до спеціалізованих установ.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2023 року.

Головуюча : Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак