ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1541/23 Справа № 235/6432/20 Суддя у 1-й інстанції - Філь О.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 235/6432/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2021 року, яке ухвалено суддею Філь О.Є. у м. Покровськ Донецької області та повне судове рішення складено 16 грудня 2021 року

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 235/5416/17 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 680 грн.

Судовим розглядом встановлено, що 18 вересня 2017 року близько 20.00 години ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , знаходився у дворі вказаного багатоквартирного будинку. В цей час поруч проходив мешканець цього ж будинку ОСОБА_1 , з яким у ОСОБА_2 склались довготривалі неприязнені стосунки. На грунті цих стосунків між зазначеними особами знов відбулась сварка, під час якої ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, завдав ОСОБА_1 один удар долонею лівої руки в область обличчя, внаслідок чого завдав йому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Позивач був визнаний потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.

Внаслідок скоєного відносно позивача ОСОБА_2 кримінального правопорушення позивачу заподіяні збитки, які складають з майнової та моральної шкоди.

Хоча діями ОСОБА_2 йому не було завдано тілесних ушкоджень, однак наслідком нанесеного йому ОСОБА_2 , з великою силою, удару по життєво важливому органу голові сталося погіршення стану його здоров`я, через що він змушений був звернутися до лікарських закладів, пройти призначені йому медичні процедури, в тому числі і платні, та призначене лікування. Так, в період з 27 листопада 2017 року по 19 лютого 2018 року позивач декілька раз звертався за наданням медичної допомоги до медичного центру «Неоскін», де проходив обстеження за власний рахунок та придбав ліки, призначені йому лікарем за результатами обстеження. Всього на лікування наслідків удару, нанесеного позивачу ОСОБА_2 , позивач витратив 827 грн.

Крім того, неправомірними діями ОСОБА_2 позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок удару він відчував сильний фізичний біль.

Нанесений ОСОБА_2 удар викликав погіршення стану здоров`я позивача, загострив та прискорив протікання захворювання атрофії ДЗН ока.

Позивач зауважував на тому, що це був вже третій раз, коли ОСОБА_2 побив його. Вчинення ним таких протиправних дій знов викликало у позивача велике емоційне потрясіння та призвело до нервового стресу. Дії ОСОБА_2 позивач сприйняв, як особисту образу, яку йому було завдано на вулиці, в людному місці, на очах сторонніх осіб та сусідів по будинку, в якому він мешкає та має репутацію добропорядною людини.

Безпідставність та раптовість дій ОСОБА_2 викликала у позивача тривале занепокоєння в тому, що він будь-якого часу може повторно вчинити протиправні дії щодо його прав та майна, при цьому тривалий час залишаючись непокараним.

Внаслідок цього у позивача порушилась рівновага, що знайшло відображення в стосунках з членами його родини, спілкуванні з оточуючими.

Внаслідок дій ОСОБА_2 були порушені життєві зв`язки і спосіб життя позивача, він змушений був звертатись до правоохоронний органів з відповідною заявою про злочин, неодноразово відвідувати відділ поліції, з`являтись до суду, що призвело до того, що він менша часу проводив зі своєю сім`єю та близькими.

Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди він оцінює в 20 000 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 827 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2021 року позов задоволено частово.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 22,70 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи.

Позивач посилається на те, що хоча діями ОСОБА_2 йому не було завдано тілесних ушкоджень, однак наслідком нанесеного йому ОСОБА_2 , з великою силою, удару по життєво важливому органу голові сталося погіршення стану його здоров`я, а саме загострення та прискорення протікання захворювання атрофії ДЗН ока, через що позивач змушений був звернутися до лікарських закладів, пройти призначені йому медичні процедури, в тому числі і платні, та призначене лікування. В період з 27 листопада 2017 року по 19 лютого 2018 року позивач декілька раз звертався за наданням медичної допомоги до медичного центру «Неоскін», де проходив обстеження за власний рахунок та придбав ліки, призначені йому лікарем за результатами обстеження. Всього на лікування наслідків удару, нанесеного позивачу ОСОБА_2 , позивач витратив 827 грн.

Крім того судом не враховано, що внаслідок дій ОСОБА_2 , а саме побиття позивача втретє, були порушені життєві зв`язки і спосіб життя позивача, він змушений був звертатись до правоохоронний органів з відповідною заявою про злочин, неодноразово відвідувати відділ поліції, з`являтись до суду, що призвело до того, що він менша часу проводив зі своєю сім`єю та близькими. Позивач вважає, що розмір морального відшкодування, визначений судом першої інстанції, є замалим з огляду на перенесені позивачем моральні страждання, визначений без урахування принципу розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 235/5416/17 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 680 грн.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 235/5416/17 встановлено, що 18 вересня 2017 року близько 20.00 години ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , знаходився у дворі вказаного багатоквартирного будинку. В цей час поруч проходив мешканець цього ж будинку ОСОБА_1 , з яким у ОСОБА_2 склались довготривалі неприязнені стосунки. На грунті цих стосунків між зазначеними особами знов відбулась сварка, під час якої ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, завдав ОСОБА_1 один удар долонею лівої руки в область обличчя, внаслідок чого завдав йому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Позивач був визнаний потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні (а.с.4-5).

Таким чином, вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 500 грн. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 827 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В силу ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як передбачено ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як убачається із матеріалів справи, вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 235/5416/17 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 680 грн.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частинні стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, позивач посилався на те, що в період з 27 листопада 2017 року по 19 лютого 2018 року він декілька раз звертався за наданням медичної допомоги до медичного центру «Неоскін», де проходив обстеження за власний рахунок та придбав ліки, призначені йому лікарем за результатами обстеження. Всього на лікування наслідків удару, нанесеного позивачу ОСОБА_2 , він витратив 827 грн.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року доведено вчинення відповідачем 18 вересня 2017 року умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , а саме, ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 один удар долонею лівої руки в область обличчя.

Разом з тим позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між ударом, завданим відповідачем долонею руки в область обличчя, який не спричинив тілесних ушкоджень, та зниженням гостроти зору, жодних доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивача саме внаслідок протиправних дій відповідача суду не надано.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 827 грн.

При цьому доводи апеляційної скарги позивача про те, що в період з 27 листопада 2017 року по 19 лютого 2018 року він декілька раз звертався за наданням медичної допомоги до медичного центру «Неоскін», де проходив обстеження за власний рахунок та придбав ліки, призначені йому лікарем за результатами обстеження та всього на лікування витратив 827 грн. не можуть бути підставою для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 827 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів причинно-наслідкового зв`язку між ударом, завданим відповідачем позивачу долонею руки в область обличчя, який не спричинив тілесних ушкоджень, та зниженням гостроти зору позивача. Також матеріали справи не місять жодних доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивача саме внаслідок протиправних дій відповідача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що за наслідками завданого відповідачем позивачу удару, останній зазнав фізичного болю та душевних страждань, негативних переживань і емоцій, порушився звичний устрій його життя. При цьому судом враховано вимоги розумності та справедливості.

Отже висновок суду першої інстанції про присудження з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди є правильним.

На переконання колегії суддів вказана сума є належною компенсацією завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, що сприятиме відновленню порушених прав останнього.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неправильність визначення розміру моральної шкоди не відповідають обставинам справи, оскільки суд першої інстанції при визначені розміру морального відшкодування врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: