Справа № 486/1311/21
Провадження № 2/486/25/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О.І.,

при секретарі - Салагорі С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживачів,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до відповідача про захист прав споживачів зазначивши, що між нею та ТОВ "Споживчий центр" було укладено договір відповідно до якого було отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору, вона вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне:

По-перше, між ОСОБА_1 та відповідачем укладено Договір займу №28.04.21-100005238. На думку позивача, при укладенні кредитного договору порушені її права як споживача відповідно до законодавства України. Їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, передбаченого ч.2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", отже відсутнє будь-яке письмове твердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також, в порушення вимог ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" працівники ТОВ "Споживчий центр" при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Не існує будь-якого окремого документу, де викладена інформація передбачена згадуваними законами, на якому б стояв її підпис про ознайомлення з такою інформацією. Таким чином, кредитор не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту укладеним під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

По-друге, позивач визначає, що відповідач порушив п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та на думку позивача є несправедливими умовами кредитного договору, зокрема згідно додатку до Кредитного договору зазначена реальна річна процентна ставка за кредитом від суми кредиту. Поряд з цим, згідно з договором при порушені позичальником своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі у разі прострочення встановленого у цьому договорі строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3.0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення.

18.10.2021 року на адресу Южноукраїнського міського суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволені позову, оскільки: позивачем не вказано жодної підстави для визнання недійсним кредитного договору №28.04.2021-100005238; твердження позивача про те, що йому не було надано інформацію, необхідну для укладення договору, є недостовірною, та, на думку відповідача, надано з метою створення штучних підстав для звернення з позовом та уникнення відповідальності за порушення договору; договір підписаний одноразовим ідентифікатором; позивача було належним чином ідентифіковано в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача; усі істотні умови електронного кредитного договору містяться у заявці та оферті, з якою позивач ознайомився та до якої відповідач забезпечив безперешкодний доступ; волевиявлення позивача було вільним, договір відповідав його внутрішній волі, що позивач сама підтвердила при укладенні договору; в кредитному договорі відсутні умови, які встановлюють подвійну відповідальність за одне і те саме правопорушення; неустойка за кредитним договором №28.04.2021-100005238 від 28.04.2021 року встановлено обмеження нарахування максимального розміру неустойки; розмір неустойки не є компенсацією вартості продукції; у відповідача підстави для обробки персональних даних позивача існують незалежно від наявності згоди на обробку.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживачівбуло прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, однак на адресу суду надала заяву, у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити,

У судове засідання представник ТОВ "Споживчий центр" також не з`явився, звернувся до суду з клопотанням слухати справу у його відсутність, підтримує викладі вимоги у відзиві на позовну заяву, у позові ОСОБА_1 просить відмовити повністю.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінюєдокази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи по суті встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Споживчий центр» № 230 від 28.04.2011 року, позивач зареєстрований як фінансова установа відповідно до Розпорядження Держфінпослуг (а.с. 99).

Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 438 від 28.02.2017 року, ТОВ «Споживчий центр» видано безстрокову ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 100-101).

28.04.2021 року між сторонами було укладено кредитний договір №28.04.2021-100005238 (а.с. 85).

На підставі Кредитного договору №28.04.2021-100005238 від 28.04.2021 року ТОВ «Споживчий центр» було надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000 грн., строком на 14 календарних днів. Згідно договору кредит у розмірі 7000 грн. та проценти у сумі 1960 грн. сплачуються до 11.05.2021 року. Графік платежів при пролонгації: сума кредиту у розмірі 7000 грн. та проценти сплачуються в останній день пролонгованого строку. Графік платежів при необранні первинного строку та відсутності пролонгації: сума кредиту у розмірі 7000 грн. та проценти сплачуються в останній день максимального строку, на який дається кредит. Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних. Неустойка за невиконання/неналежне виконання споживачем грошових зобов`язань з повернення суми кредиту становить 140 грн. за кожен день невиконання/виконання зобов`язань (а.с.74-77, 78-80, 81-84, 85).

Згідно із квитанцією № від 28.04.2021 року ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 7000 грн. (а.с. 86).

Відповідно до розрахунку ТОВ «Споживчий центр» сума заборгованості ОСОБА_1 за період з 28.04.2021 по 08.10.2021 року становить 21000 грн. (а.с. 87-91).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Касаційного цивільного суду Верховного суду від 22.01.2020 року у справі №674/461/16-ц).

Як вбачається із наданих стороною відповідача, в якості письмових доказів документів до відзиву на позов, позивачка підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором - V913 (а.с. 74-77, 78-80).

Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Спірний кредитний договір №28.04.2021-100005238 від 28.04.2021 підписаний сторонами в електронній формі, електронним підписом одноразовим ідентифікатором, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Позивач за позовом визначила спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, що відповідач не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Таким чином, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Однак, нею не надано суду жодного належного доказу, який би підтверджував та доводив обставини ненадання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорюваний нею договір є недійсним.

Судом достовірно встановлено з матеріалів справи, що оспорюваний договір вчинений у письмовій формі, підписаний позичальником (споживачем) ОСОБА_1 , таким чином, позивач, як позичальник, підписавши договір, ознайомилась із запропонованими умовами та погодилась з ними.

До того ж, суд звертає увагу, що позивач за позовом, як позичальник, мала можливість протягом 14 днів з дня укладення договору (фактично протягом строку кредитування) відмовитися від даного договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання нею грошових коштів (ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування»), однак, жодних дій щодо відмови від договору не вчинила, що в чергове свідчить про те, що вона погодилась з усіма істотними умовами договору.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стосовно інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк, не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", п. 58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, на підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживачів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15.02.2023 року.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін