Дата документу 07.02.2023 Справа № 336/8016/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/8016/21 Головуючий у 1 інстанції: Савеленко О.А.
№ 22-ц/807/489/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання незаконним розпорядження органу місцевого самоврядування про оформлення будівель, про визнання припиненим право власності на будівлі,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання незаконним розпорядження органу місцевого самоврядування про оформлення будівель, про визнання припиненим право власності на будівлі.

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві особистої приватної власності належить 31/50 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу від 23.11.2002, посвідченим приватним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В., позивач продала ОСОБА_2 19/50 частин вказаного житлового будинку. ОСОБА_2 без дозволу ОСОБА_1 співкористувача земельної ділянки, без проекту, на земельній ділянці загального користування, збудувала самоправно службову прибудову до житлового будинку, гараж та погріб, тобто здійснила самочинне будівництво, які начебто ще в листопаді 2009 році узаконила і з цього приводу існує розпорядження Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради.

Між тим згоди на узаконення будівель, зведених самочинно ОСОБА_2 на земельній ділянці загального користування, позивач не давала.

Вказала, що про незаконність розпорядження Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради за 2009 р. про оформлення документів на будівлі: службову прибудову літ. а2, гараж літ. Ж, погріб літ. пг1 за адресою: АДРЕСА_1 , свідчить наступне.

Рішенням виконкому Шевченківської райради м. Запоріжжя від 22.02.1994 р. №99/7, за житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 621,0 м2.

Земельна ділянка станом на 2009 рік та наразі знаходиться у спільному користуванні співвласників житлового будинку, тобто у користуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

В технічному паспорті на житловий будинок від 18.09.2009 р. наявна довідка ТОВ Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 18.08.2009р., в якій вказано:

„За даними обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 на 18.08.2009р. загальна площа земельної ділянки складає 638 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради від 22.02.1994 р. за №99/7 за житловим будинком АДРЕСА_1 закріплена площа землекористування розміром 621 кв. м.

Самочинно зайнято землі 17 кв. м.

При укладенні договору купівлі-продажу від 23.11.2002 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було вирішено питання поділу земельної ділянки.

Між позивачем та відповідачем існував та існує дотепер спір про порядок користування земельною ділянкою, який вирішується у судовому порядку (цивільна справа № 36/4409/20).

В п. 2 абз. 3 договору купівлі-продажу від 23.11.2002 р. вказано: „На земельній ділянці, де розташований згаданий жилий будинок, позначений на плані літерою А цегляний, жилою площею 74,4 кв. м., знаходяться: літня кухня Б, сарай Г, погріб пг, гараж Д, вбиральня В, паркан № 1, водопровід № 2, паркан № 1.

В п. 2 абз. 4 договору вказано: „В постійне користування Покупцю переходить: в житловому будинку А кімната № 1-3 площею 23,9 м2, кімната № 1-4 площею 8,5 м2, кімната №° 1-5 площею 6,1 м2, у службовій прибудові а коридор № 1-1 площею 6,6 кв. м., кухня № 4-2 площею 7,8 кв. м., у спільному користуванні знаходиться : водопровід № 2.

Викладене свідчить, що на момент купівлі ОСОБА_2 частини житлового будинку не існувало службової прибудови літ. а2, гаражу літ. Ж та погрібу літ. пг за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вони були зведені після укладення договору купівлі- продажу від 23.11.2002 р.

Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради про оформлення ОСОБА_2 документів на службову прибудову до житлового будинку, гараж та погріб за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте в листопаді 2009 р., порушує майнові права та інтереси позивача, внаслідок чого вона категорично не погоджуюсь з ним та вважає за належне визнати його незаконним, так як при його ухваленні не були враховані істотні порушення діючого на той час законодавства у сфері будівництва, вчинені ОСОБА_2 .

Посилаючись на вищезазначене просила суд, визнати незаконним прийняте в листопаді 2009 р. розпорядження Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради про оформлення ОСОБА_2 документів на будівлі: службову прибудову літ. а2, гараж літ. Ж, погріб літ. пг1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати припиненим право власності ОСОБА_2 , Р на будівлі: службову прибудову літ. а2, гараж літ. Ж, погріб літ. пг1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначено про неможливість проведення позивачем почеркознавчої експертизи через відсутність вільних зразків почерку та підпису, неналежне дослідження судом заяву від імені позивача щодо узаконення самовільної будівлі на предмет її достовірності, невідповідність даної заяви ознакам належного документу, незаконність розпорядження органу місцевого самоврядування про оформлення відповідачу документів на спірні будівлі.

Представник відповідача адвокат Слєсарь О.В. надав апеляційному суду пояснення, зазначивши, що доводи апелянта не доводять факту порушення його особистих прав та інтересів. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить 31/50 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.11-14).

ОСОБА_2 , згідно договору купівлі продажу укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 23.11.2002 року, є власником 19/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.14). І Договорі купівлі продажу будинку вказано, що жилий будинок, частка якого належить ОСОБА_2 , знаходиться на земельній ділянці розміром 621 кв.м., якою користується на підставі рішення Шевченківської Райради м. Запоріжжя від 22.02.1994 року за № 99/7. На земельній ділянці, де розташований згаданий жилий будинок позначений в плані літерою А цегляний, жилою площею 74,4 кв.м. знаходяться: літня кухня Б, сарай Г, погріб пг, гараж Д, вбиральня В, паркан № 1, водопровід № 2.

В постійне користування ОСОБА_2 переходить в жилому будинку А кімната №1-3 площею 23,9 кв.м., кімната № 1-4 площею 8,5 кв.м., кімната 1-5, площею 6, 1 кв.м. У службовій прибудові, коридор № 1 площею 6,6 кв. м., кухня 4-2 площею 7,8 кв.м., у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходиться водопровід № 2.

30.11.2009 року згідно розпорядження Запорізької міської ради Шевченківської районної адміністрації, враховуючи висновок головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 26.11.2009 року №4355/в, керуючись рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.05.1999 року № 242» Про порядок оформлення документів районними адміністраціями Запорізької міської ради з питань індивідуальної забудови: 1) оформити гр. ОСОБА_2 , документи на службову прибудову А2 розміром 9,2681,85+3,35*2,05м, гараж Ж, погріб пг1 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.73).

Вищевказане розпорядження видано на підставі заяви ОСОБА_2 від 26.11.2009 (а.с.75); висновку № 257/09 Головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради на добудову, переобладнання і капітальний ремонт житлового будинку; будівництво надвірних споруд домоволодіння, яке знаходиться в особистій власності громадянина ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заяви ОСОБА_1 про те, що вона не заперечує по факту узаконення співвласником будинку ОСОБА_2 самочинних прибудов. (а.с.74-76).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив із відсутності доказів на підтвердження складання тексту дозволу на узаконення відповідачем самовільних забудов іншою особою, та на підтвердження порушення вимог чинного законодавства при видачі органом місцевого самоврядування спірного розпорядження.

Між сторонами виник спір щодо незаконності зведених прибудови А2 розміром 9,2681,85+3,35*2,05м, гаражу Ж, погреба пг1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 без дозволу співкористувача земельної ділянки (позивача), без проекту, на земельній ділянці загального користування збудувала самоправно службову прибудову до житлового будинку, гараж та погріб, тобто здійснила самочинне будівництво. Зважаючи на вказане, позивач вважала, що при видачі розпорядження органу місцевого самоврядування про оформлення зазначених будівель було порушено норми чинного на той час законодавства.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

У відповідності до ст. 25 та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим Законом та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені ст.12 ЗК України.

Згідно із ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч. 2 ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; засто

сування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» чинного на момент виникнення спірних правовідносин, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

Замовник, що має намір забудови належної йому на праві власності або користуванні земельної ділянки, або уповноважена ним особа звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою (клопотанням) щодо намірів забудови земельної ділянки, в якій зазначаються призначення будівлі, споруди та орієнтовні характеристики забудови. До заяви (клопотання) можуть бути додані передпроектні роботи.

За приписами ч. 1 ст. 28 ч 1 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції на час зведення будівель) проектна документація на будівництво об`єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку.

Заперечуючи факт складання дозволу на узаконення відповідачем спірних будівель, ОСОБА_1 не порушувала клопотання про призначення почеркознавчої експертизи по справі.

До того ж судова колегія враховує що в будь-якому разі дослідження питання про дійсність дозволу порушене позивачем через значний строк після його надання ( понад 10 років).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи в апеляційній скарзі щодо відсутності технічної можливості проведення почеркознавчої експертизи не підтверджуються жодними доказами. Матеріали справи не містять, а апелянт не надала суду інформації про вказану неможливість проведення вказаної експертизи, оскільки такі твердження ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта про порушення норм законодавства органом місцевого самоврядування під час видачі розпорядження про оформлення ОСОБА_2 документів на будівлі: службову прибудову службову прибудову А2 розміром 9,2681,85+3,35*2,05м, гараж Ж, погріб пг1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки судом першої інстанції була надана обґрунтована оцінка зазначеним обставинам, а апеляційна скарга не містить нових доводів та доказів, які б спростовували правильні по суті висновки суду.

Одночасно безпідставними є посилання апелянта на порушення її законних прав та інтересів як користувача земельної ділянки та співвласника житлового будинку, оскільки зібрані матеріали справи свідчать, що частки належних сторонам у справі земельних ділянок не визначені, їх поділу не здійснено, порядку користування не визначено.

Позивачем ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності виданого органом місцевого самоврядування розпорядження про оформлення ОСОБА_2 документів на будівлі: службову прибудову службову прибудову А2 розміром 9,2681,85+3,35*2,05м, гараж Ж, погріб пг1 за адресою: АДРЕСА_1 . Апелянтом також не спростовано висновків суду. Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков