Справа № 478/197/23 Провадження № 2-о/478/10/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2023 року

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., перевіривши матеріали заяви представника заявника адвоката Задерецького Віталія Анатолійовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа Опікунська рада при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради Миколаївської області, як орган опіки та піклування,-

В С Т А Н О В И В:

16.02.2023 року представник заявника адвокат Задерецький В.А. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа Опікунська рада при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради Миколаївської області, як орган опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, 3статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтями 296, 297 ЦПК України визначено вимоги до заяви про визнання фізичної особи обмежено дієздатною або недієздатною.

Однак заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.297 ЦПК України, що перешкоджає відкриттю провадження за такою заявою.

Відповідно до ч. 3ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частиною першою статті 294 ЦПК України встановлено обов`язок суду під час розгляду справ окремого провадження роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Згідно ч.3 ст.297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 25.05.1998 зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

У порушення ч. 1ст. 297 ЦПК України заявник в обґрунтування своїх вимог не зазначив та не надав суду докази, що свідчать про наявність у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 психічних захворювань, докази підтверджуючи, що вона не може розуміти значення своїх дій та ( або ) керувати ними, які діагностовано лікарями та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідки про знаходження, перебування та постановку на облік особи у психіатричних або лікувальних закладах, виписку з історії хвороби, а також висновок МСЕК, в якому повинно бути зазначено, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, діагноз: розумова відсталість і є інвалідом ІІ групи з дитинства.

До заяви жодного доказу, які б підтверджували такі обставини, які в свою чергу є ключовими при вирішенні питання щодо визнання особи обмежено дієздатною, чи недієздатною, що в свою чергу передбачено ч. 1ст. 36 ЦК України. До заяви долучено лише нечітаєма довідка МСЕК 2-18АГ № 119846 від 22.08.1997 року, згідно до якої зазначено, що встановлена друга група інвалідності з дитинства безстроково, непрацездатна . Однак в ній відсутні відомості щодо стійкого психічного розладу, що вона за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не зазначений діагноз.

До заяви не надано доказів, чи перебуває ОСОБА_2 на обліку у психіатра та в якому медичному закладі, на час звернення заявника з дійсною заявою до суду та чи були звернення до лікаря психіатра, що є необхідним для призначення судової психіатричної експертизи та витребування медичної карти за місцем перебування на обліку у психіатра.

Частиною 1ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Заявник не вказує про причини неможливості самостійно надати вищевказані докази.

Разом з тим, в порушення ст.ст. 175,177,297 ЦПК України заявником не вказано обставин та не долучено до матеріалів справи доказів , які свідчать про психічний розлад ОСОБА_2 , які істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, будь-яких документів на підтвердження того, що ОСОБА_2 страждає на будь-який психічний розлад чи зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, на день подання заяви, суду не додано.

Обмеження особи у здатності самостійно обслуговувати себе та потребування сторонньої допомоги не свідчать самі по собі про наявність саме психічного розладу.

Фізична хвороба може бути підставою для визнання особи інвалідом, надання такій особі постійного догляду, соціальних послуг у відповідності доЗакону України «Про соціальні послуги», але не є підставою для визнання фізичної особи недієздатною.

Суд лише за наявністю таких доказів та достатніх даних про розлад психічного здоров`я фізичної особи (ст.298 ЦПК України) призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу і відсутність зазначених даних позбавить суд в подальшому вирішити питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи - одної з найважливіших процесуальних дій, яка має бути проведена в ході підготовки до судового розгляду справ про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, чого в свою чергу вимагає ч. 1ст. 298 ЦПК України.

Призначення такої експертизи тільки на підставі заяви про визнання особи недієздатною без достатньо обґрунтованих письмових доказів про наявність у ОСОБА_2 душевної хвороби станом на день розгляду заяви, буде порушенням прав, гарантованих їй ч. 2 ст.28та ч.1 ст.64 Конституції України.

Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи(у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає, їй піклувальника чи опікуна.

Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав особою, дієздатність якої обмежена.

Однак, в доданих до заяви матеріалах немає відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки встановлення опіки над фізичною особою і призначення їй опікуна можливе лише за відповідним поданням (ч. 1 ст. 60 ЦК України).

Крім того, КЦС ВС зазначив, що згідно зі ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Суди зазначених вимог закону не врахували і за відсутності подання органу опіки та піклування призначили опікуном особи її сестру (постанова від 7 жовтня 2020 року у справі № 195/1605/16-ц(провадження № 61-9500св20).

Згідно ч. 1ст. 300 ЦПК України, суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме - за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Також в матеріалах поданої заяви відсутні медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном, характеристика (з місця роботи або місця проживання) заявника, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, довідка про судимість.

Відповідно до ч. 6ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

В прохальній частині заявником не зазначено строк, на який він просить визнати особу недієздатною.

Таким чином, заява заявника підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку на усунення недоліків.

Відповідно до ч.1ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього кодексу, протягом десяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 статті 185ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що заява заявника не відповідає вимогам ст.175 ,297, 318 ЦПК України, її необхідно залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів.

Керуючись ст.ст.175-177,185,259,260,297 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника заявника адвоката Задерецького Віталія Анатолійовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа Опікунська рада при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради Миколаївської області, як орган опіки та піклування, - залишити без руху.

Надати заявнику ОСОБА_1 строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення вказаних в ухвалі недоліків, шляхом надання оновленої заяви, яка відповідає вимогам ст.175, 297 ЦПК України.

Роз`яснити, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк, заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Х.В.Іщенко