Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2002/21
номер провадження 2/695/218/23

16 січня 2023 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської областіу складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації),
ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просила стягнути із відповідача страхове відшкодування у розмірі 171403,75 грн., а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 2571.05 грн.
Свої вимоги позивач мотивував наступним.
Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 132946 від 09.11.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Mazda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
19.11.2018 року в місті Золотоноша по вул. Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля, під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля Volksvagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_1 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль.
За наслідками вказаного ДТП відносно водія ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.03.2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
За таких обставин залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та сума франшизи, а саме 171403.75 грн.
Позивач, керуючись нормами ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» вважає, що у нього виникло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 12.08.2022р. відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідачу за адресою місця його реєстрації, яка встановлена на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України була направлена позовна заява із додатками та ухвала суду про відкриття провадження у справі, встановлено строк на подачу відзиву на позовну заяву чи подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, надав клопотання в якому просив суд справу слухати у його відсутності та просив суд позовні вимоги задовольнити.
Відповідач надав до суду письмові пояснення у яких проти задоволення позову заперечував вказуючи, що судом провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього було закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому відповідач не погодився із оцінкою заподіяної шкоди застрахованого транспортного засобу, адже для проведення огляду пошкодженого автомобіля його не було запрошено, розрахунок вартості відновлювального ремонту є неналежним, необґрунтованим, а докази проведеного ремонту та акту здачі-прийняття робіт матеріали справи не містять.
У подальшому відповідач в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки в судове засідання не повідомив.
При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Дослідивши всі докази по справі, надавши правову оцінку, суд вважає за необхідне задовольнити позов, виходячи з наступного:
Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 132946 від 09.11.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Mazda CX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
19.11.2018 року в місті Золотоноша по вул. Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля, під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля Volksvagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль.
Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.03.2019 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Із заявою про настання страхового випадку по договору страхування авто КАСКО ОСОБА_2 звернувся до позивача 20.11.2018 р.
Після ДТП пошкоджений транспортний засіб був оглянутий 20.11.2018р., про що складено акт огляду ТЗ.
Згідно даних полісу №AW1119348 страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус».
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК).
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Отже, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить права вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.
Таким чином, особа, винна у деліктному зобов`язанні, повинна відшкодувати завдану шкоду.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За загальним правилом, з урахуванням статті 1192 ЦК України, розмір шкоди встановлюється на підставі проведених досліджень, що дозволяють визначити розмір реальних збитків. Такі дослідження надають фактичний або прогнозований висновок (залежить, зокрема, від часу та місця виконання робіт, вартості деталей).
Матеріалами справи підтверджено, що позовні вимоги заявлено, виходячи з фактичних витрат, що були здійснені для відновлення транспортного засобу.
Щодо заперечень відповідача суд зауважує наступне.
У постанові Верховного Суду від 26.01.2022р. в справі №465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження по справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст.. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП.
Аналогічні висновки зазначені і у постановах Верховного Суду від 29.04.2020р. в справі №686/4557/18 та від 26.10.2022р. в справі №645/6088/18.
Крім того, згідно постанови Верховного Суду від 04.03.2020 р. в справі №641/2795/16 не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
У даній справі не притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито з підстав які не є реабілітуючими (ст.. 38 КУпАП) та які не спростовують факт наявності вини відповідача в скоєнні ДТП, адже протокол про адміністративне правопорушення відносно іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди не складався.
Крім того відповідачем не було надано жодних належних доказів відсутності його вини у вчиненні ДТП.
При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), при якій особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкода була завдана не з її вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Твердження відповідача про те, що дослідження порядку проведення оцінки ушкодженого автомобіля належним чином не проводилось зводиться до припущення останнього та жодним доказом не підтверджується.
Відповідно до положень ст.,ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України ).
При цьому принципи змагальності та диспозитивності є одними із основоположних принципів цивільного судочинства.
Суд не може прийти до переконання про недостовірність чи неналежність доказу, який поданий однією із сторін лише на підставі того, що інша сторона заперечує проти нього, вважає такий доказ неналежним без будь-яких належних аргументувань.
Посилання відповідача на те, що в ремонтній калькуляції маються найменування запчастин, що повторюються також належним чином не аргументовано, відповідачем не наведено які саме найменування повторюються, як саме ця обставина впливає на розмір заподіяної шкоди, тощо.
Як вбачається із змісту вказаного вище договору добровільного страхування наземних транспортних засобів укладеного 09.11.2019 р. між позивачем та ОСОБА_2 останній визначає порядок та умови в тому числі порядок та умови виплати страхового відшкодування.
Пунктом 6.1 вказаного договору визначено, що страховий платіж (страхова премія) плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний сплатити страховику згідно з умовами цього договору.
Згідно з умовами п. 10.5.4. вказаного договору розмір страхового відшкодування розраховується за мінусом різниці між загальною страховою премією за договором та сумою фактично сплачених за договором страхових платежів, якщо при настанні страхового випадку сума належного до виплати страхового відшкодування та страхових відшкодувань, виплачених до цього часу, перевищує розмір страхової премії (частини страхової премії, страхового платежу), яку страхувальнику залишається сплатити згідно умов цього договору, або призводить до вичерпання ліміту відшкодування. При цьому страховик може прийняти рішення не зменшувати розмір страхового відшкодування на зазначену суму.
Інші доводи відповідача не спростовують правомірності проведення огляду транспортного засобу, оцінки заподіяної в результаті ДТП шкоди та належності вартості відновлювального ремонту.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.,ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації), задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 18 січня 2023 року.

Суддя Л.В. Середа