ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2142/23 Справа № 211/7910/21 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 211/7910/21

провадження № 22-ц/803/2142/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/7910/21 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року (суддя Сарат Н.О.), ухваленого в приміщенні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 31 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В грудні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 27.05.2019 року між сторонами було укладено заяву про приєднання № 1378342/260617 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту). Шляхом підписання цієї заяви про приєднання до договору, відповідач приєднався до договору в редакції, яка, на день підписання цієї заяви про приєднання, була розміщена на інтернет-сторінці банку та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору. На підставі вказаного, банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок № НОМЕР_1 , який відповідно до вимог чинного законодавства було змінено на НОМЕР_2 . Підписанням заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою заяви про приєднання, відповідач ініціював одержання та погодився з умовами користування кредитом, відповідно до умов договору та підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору. Відповідач погодився, що 27.05.2019 року банком було встановлено йому кредит в розмірі 24 600,00 грн під 38 % річних.

Однак, відповідач належним чином умови договору не виконує, станом на 03.11.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком складає 28 679,69 грн, з яких: 24 597,20 грн заборгованість за основним боргом (кредитом); 3 865,72 грн загальна сума заборгованості по оплаті відсотків за користування кредитом, 12,72 грн пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 0,66 грн пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 140,73 грн 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 39,37 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 9,91 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

З метою захисту порушених прав неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач просив вимоги задовольнити, стягнувши заборгованість за кредитним договором в вищезазначеному розмірі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року в задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Державний ощадний банк України» від 27 травня 2019 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. А тому суд вважав необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення основного боргу та відсотків, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та відсотків, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що 07 травня 2020 року без відому та згоди відповідача відбувся перевипуск карти без пін-коду, був змінений номер картки № НОМЕР_3 на 9804----5583, тоді коли відповідач не замовляв та не змінював кредитку картку. Лише 04 червня 2022 року відповідач звернувся до банку та отримав особисто картку.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ «Державний ощадний банк України посилається на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що 27 квітня 2020 року відповідач здійснив погашення заборгованості в сумі 26 462,00 грн шляхом внесення готівки через касу. Після цього, відповідач звернувся на гарячу лінію Банку з заявою про пере випуск картки в зв`язку з її втратою. 07 травня 2020 року було випущено без ПІН-коду (картка видана без сліп-конверту і ПІН-код клієнт встановлює самостійно) та знято комісію за перевипуск картки в сумі 120,00 грн. 04 червня 2020 року ОСОБА_1 особисто отримав платіжну картку № НОМЕР_4 , а також підтвердив своїм підписом, що з правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомлений і зобов`язується їх виконувати, що підтверджено розпискою про отримання платіжної картки від 04 червня 2020 року і в цей же день зняв готівку, що підтверджено фотофіксацією видачі готівки через АТМ. Крім того, 23 липня 2020 року між сторонами було укладено заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту). При цьому, в заяві обумовлені такі параметри кредитування: картковий рахунок, на який встановлюється кредит UA542916; максимальний розмір кредиту 250 000,00 грн; строк кредитування строк дії платіжної картки; процента ставка за кредитом є фіксована і складає 38% річних за користування кредитними коштами.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

27.05.2019 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання № 1378342/260617 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Шляхом підписання цієї заяви про приєднання до договору, відповідач приєднався до договору в редакції, яка, на день підписання цієї заяви про приєднання, була розміщена на інтернет-сторінці банку та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору. На підставі вказаного, банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок № НОМЕР_1 , який відповідно до вимог чинного законодавства було змінено на НОМЕР_2 . Підписанням заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою заяви про приєднання, відповідач ініціював одержання та погодився з умовами користування кредитом, відповідно до умов договору та підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору. Відповідач погодився, що 27.05.2019 року банком було встановлено йому кредит в розмірі 24 600,00 грн під 38 % річних.

Підписавши заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії відповідач погодився, що всі умови кредитного договору містяться у договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також з тим, що він ознайомився з загальною вартістю кредиту, реальною річною відсотковою ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на дату кладення договору.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 03.11.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком складає 28 679,69 грн, з яких: 24 597,20 грн заборгованість за основним боргом (кредитом); 3 865,72 грн загальна сума заборгованості по оплаті відсотків за користування кредитом, 12,72 грн пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 0,66 грн пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 140,73 грн 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 39,37 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 9,91 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

В заяві про приєднання зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, відомості щодо його фінансового стану, а також міститься інформація про те, що відповідач беззастережно приєднався до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви була розміщена на офіційній інтернет-сторінці банку www.oschadbank.ua та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Державний ощадний банк України» від 27 травня 2019 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. А тому суд вважав необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення основного боргу та відсотків, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та відсотків, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

Судове рішення в частині відмови в стягненні тіла кредиту мотивоване тим, що 07 травня 2020 року без відому та згоди відповідача відбувся перевипуск карти без пін-коду, був змінений номер картки № НОМЕР_3 на 9804----5583, тоді коли відповідач не замовляв та не змінював кредитку картку. Лише 04 червня 2022 року відповідач звернувся до банку та отримав особисто картку.

Проте, апеляційний суд частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Державний ощадний банк України»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

04 червня 2020 року ОСОБА_1 особисто отримав платіжну картку № НОМЕР_4 , а також підтвердив своїм підписом, що з правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомлений і зобов`язується їх виконувати, що підтверджено розпискою про отримання платіжної картки від 04 червня 2020 року, яка є в матеріалах справи.

Крім того, 23 липня 2020 року між сторонами було укладено заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), в якій сторони договору передбачили, що процентна ставка за кредитом є фіксованою, а її розмір становить 38% річних. Дана заява підписана особисто відповідачем у справі.

Також факт користування кредитними коштами ОСОБА_1 підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по картковому рахунку, наданими позивачем до суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів виходить з того, що позивачем підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами отримання відповідачем картки № НОМЕР_5 червня 2020 року та узгодження між Банком та Клієнтом процентної ставки в розмірі 38% річних відповідно до пункту 3.3 заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 23 липня 2020 року.

В свою чергу, висновок суду першої інстанції стосовно того, що Банк 07 травня 2020 року без відома та згоди відповідача перевипустив картку, а відповідач її не замовляв та не змінював, ґрунтується на припущеннях.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом в сумі 24 597,20 грн та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 3 865,72 грн, оскільки зазначений розмір заборгованості підтверджений належними доказами.

АТ «Державний ощадний банк України», пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім заборгованості за тілом кредиту та відсотків, також просив стягнути пеню за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором та його складових (пені) позивач посилався на те, що шляхом підписання заяви відповідач приєднався до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви була розміщена на офіційній інтернет-сторінці www.oschadbank.ua та уклав з банком Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору (п.п. 3.1 п. 3 «Умова про приєднання до Договору Заяви про приєднання). У свою чергу, відповідно до умов договору, банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) за дебетово-кредитною схемою (п.п. 3.2 п.3 «Умов про приєднання до Договору» Заяви приєднання).

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що договір саме в цій редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, розміщений на сайті позивача договір належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.

За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за користування кредитом, відсутні.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений відповідно до статті 625 ЦК України, та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить з такого.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України в постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

Крім того, сторони в заяві від 23 липня 2020 року, підписаній відповідачем, в пункті 3.3 обумовили строк користування кредитом датою закінчення строку дії платіжної картки.

Отже, позивач має право на стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку дії картки (кредитування).

За змістом позовної заяви, вимоги про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, пред`явлені станом на 03 листопада 2021 року, однак строк дії картки спливає у квітні 2024 року, з позовом позивач до суду звернувся в грудні 2021 року та доказів про направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту, до суду не надано.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 140,73 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 39,37 грн, а також втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 9,91 грн, задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми основної заборгованості (основного боргу) в розмірі 24 597,20 грн та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 3 865,72 грн. Позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в цій частині підлягають задоволенню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості (основного боргу) в розмірі 24 597,20 грн та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 3 865,72 грн., а позовні вимоги банку в цій частині задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача АТ «Державний ощадний банк України витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції 2 252,84 грн та переглядом у суді апеляційної інстанції 3 379,26 грн, що становить загальну суму 5 632,10 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року в частині позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості (основного боргу) та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України суму основної заборгованості (основного боргу) та заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в загальному розмірі 28 462 (двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят дві) гривень 92 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 632 (п`ять тисяч шістсот тридцять дві) гривень 10 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло