Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2023 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Рашевської О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, відшкодування завданих збитків

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду позивач мотивував тим, що 28.06.2022 року він ввіз на територію України транспортний засіб та звернувся до брокера ФОП ОСОБА_2 для складання митної декларації для розмитнення транспортного засобу. Договір із брокером не складався. В подальшому ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру МВС у м. Чернігів щодо державної реєстрації транспортного засобу, де йому повідомили, що митна декларація має суттєві помилки, а саме митна вартість у декларації збільшена в три рази і позивач має сплатити кошти за державну реєстрацію автомобіля більше 13 000 грн. Позивач вважає, що ФОП ОСОБА_2 самоправно, без його волевиявлення та незаконно, внесла відомості до митної декларації, які призвели до порушення його прав та законних інтересів. За таких обставин ОСОБА_1 не зміг провести державну реєстрацію автомобіля та отримати право користуватися та розпоряджатися власним майном.

Позивач ОСОБА_1 просив суд визнати, що відповідач ФОП ОСОБА_2 протиправно порушила вимоги митного законодавства, внесла до митної декларації недостовірні відомості, чим свідомо заподіяла позивачу збитків у розмірі 265,35 Євро; зобов`язати ФОП ОСОБА_2 компенсувати нанесені збитки позивачу у розмірі 265,35 Євро.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засіданні був повідомлений завчасно та належним чином. Враховуючи, що судовий розгляд справи проводиться у спрощеному провадженні, позивач повністю виклав свої позовні вимоги у позовній заяві, додав всі необхідні докази, скористався правом на відповідь на відзив, суд вбачає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначив, що ФОП ОСОБА_2 здійснила корегування (збільшила митну вартість автомобіля), чим вчинила протиправні дії, якими завдала шкоди позивачу.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. (Постанова КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.)

Відповідач по справі ФОП ОСОБА_2 позов не визнала, просила справу розглядати без її участі, про що зазначила в письмовій заяві до суду.

У відзиві вказала, що 28.06.2022 до неї звернувся ОСОБА_1 з проханням оформити йому попередню декларацію і загальну декларацію прибуття для того, щоб він міг перетнути перехід кордону та везти на митну територію України транспортний засіб. Всі необхідні документи від позивача вона отримала по мессенджеру. 29.06.2022 ОСОБА_1 доставив транспортний засіб в зону митного контролю. Митне оформлення товару, а саме автомобіля марки SUBARU, модель FORESTER, календарний рік виготовлення 2014, номер кузова НОМЕР_1 , було здійснено митним брокером ФОП ОСОБА_2 на підставі договору-доручення на декларування митниці товарів та надання інших послуг № 145 від 01.06.2022. Було подано митну декларацію № UA401030/2022/005309 з метою здійснення митного оформлення товару. Розмір митної вартості заявлений декларантом в графах 12, 45, 47 митної декларації і становить - 406533,57 грн. Посадові особи здійснили митне оформлення транспортного засобу, підтвердивши правильність заявлених в декларації даних.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

29.06.2022 до відділу митного оформлення Вінницької митниці митним брокером ФОП ОСОБА_2 було подано митну декларацію № UA401030/2022/005309 з метою здійснення митного оформлення товару - автомобіль легковий, що був у використанні, марка SUBARU, модель FORESTER, рік виготовлення 2014, номер кузова НОМЕР_1 . Покупець (одержувач) - ОСОБА_1 .

Декларування здійснювалось митним брокером ФОП ОСОБА_2 на підставі договору-доручення на декларування митниці товарів та надання інших послуг № 145 від 01.06.2022.

Митна вартість товару декларантом в митній декларації № UA401030/2022/005309 була заявлена за другорядним (резервним) методом, про що свідчить графа 43 декларації.

Розмір митної вартості заявлений декларантом в графах 12, 45, 47 митної декларації і становить - 406533,57 грн.

В графі 47 митної декларації також декларантом заявлені відповідні митні платежі (податки), які були нараховані умовно (без сплати) відповідно до вимог Закону № 2142-ІХ .

ОСОБА_1 відповідно до статті 335 Митного кодексу України разом з митною декларацією було подано засвідчені електронним цифровим підписом та зазначені у графі 44 наступні документи: рахунок-фактура № б/н від 23.06.2022; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 25.07.2017; довідка про транспортні витрати № б/н від 29.06.2022; висновок товарознавчого дослідження № б/н від 29.06.2022; договір-доручення на декларування № 145 від 01.06.2022; документи щодо зняття з огляду транспортного засобу REGITRA 172403294 від 23.06.2022; копія картки платника податку та паспорту ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 11.11.1997; фото транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Згідно з статтею 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (ч. 1 ст. 51 МКУ).

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України).

Відповідно ч. 4 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 5. ст. 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Нормою частини 5 статті 255 Кодексу встановлено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Судом встановлено, що митна вартість визначена позивачем самостійно, а митним органом товар випущено у вільний обіг.

В частинах 1 та 2 статті 22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тлумачення статей 22, 614, 623 ЦК України в сукупності свідчить, що встановлена цими нормами презумпція вини особи визначає розподіл тягаря доказування, адже позивач (особа, яка заявляє про своє право на відшкодування збитків) повинен довести наявність збитків, їх розмір та причинний зв`язок між невиконанням обов`язків та збитками, натомість відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Позивачем не доведено обставин, на які він посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не вбачає в діях відповідача ФОП ОСОБА_2 неправомірних дій, що завдали шкоди позивачу.

Неправомірні дії ФОП ОСОБА_2 , чи її вина у вчиненні адміністративного чи кримінального правопорушення, не встановлені жодним судовим рішенням.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року № 620/6943/22 у позові ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено повністю.

Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, оскільки відсутні підстави для їх розподілу.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, ст. 1261 ЦК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, відшкодування завданих збитків, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 19.01.2023