ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7560/22
провадження № 2/753/786/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 рокуДарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Вітер І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб 5.11.2011 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.06.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. В період зареєстрованого шлюбу за кошти позивача була придбана квартира АДРЕСА_1 . Дане нерухоме майно було придбане на підставі укладення та виконання інвестиційного договору між ТОВ „Фінансова компанія „Житло-Капітал" та ОСОБА_2 від 13.12.2017 року. Всі інвестиційні внески за побудовану квартиру були сплачені за рахунок зароблених коштів позивачем, оскільки вона працювала вчителем англійської мови в гімназії, а також отримувала значні кошти, надаючи приватні уроки з англійської мови. Відповідач довгий час не працював, але якщо і траплялись у нього заробітки, то вони були не значними і в рахунок виконання інвестиційного договору не вкладались. Вказаний будинок зданий у експлуатацію, але ОСОБА_2 не бажає оформити право власності на проінвестовану квартиру з надуманих підстав. Тому просять визнати право власності за ОСОБА_1 на 99/100 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя, а також визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/100 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно сторони перебували в шлюбі з 5.11.2011 року по 18.06.2020 року. Під час перебування в шлюбі сторони дійсно інвестували свої кошти в побудову та придбання спірної квартири. Але і на даний час ні позивач, ні відповідач не набули права власності на новостворене майно (квартиру). Тому визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого у експлуатацію, а також квартири, яка не перебуває у власності подружжя або одного із них не передбачено ЦК України чи іншими законами. Крім того, позивач не надала доказів, що саме за її особисті кошти була профінансована квартира, а відповідач ухилявся від виконання умов інвестиційного договору і не дбав про матеріальний та фінансовий стан сім`ї. За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб 5.11.2011 року, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.13). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.06.2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.14-15). За змістом свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 змінила своє прізвище на ОСОБА_1 , актовий запис №100 від 13.08.2020 року (а.с.10).

У відповідності до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В період зареєстрованого шлюбу, а саме 13.12.2017 року між ТОВ „Фінансова компанія „Житло-Капітал" та ОСОБА_2 був укладений договір №63-1312/2017-1 про участь у Фонді фінансування будівництва, за яким вказана фінансова компанія зобов`язалась побудувати за кошти інвестора однокімнатну квартиру загальною площею 40,18 м2 на 20 поверсі будинку АДРЕСА_1 , а інвестор ОСОБА_2 - повністю профінансувати вартість будівництва квартири згідно встановленого графіку (а.с.16-29). Згідно п.5.8 вказаного договору довіритель ОСОБА_2 передає у довірчу власність управителя ТОВ „Фінансова компанія „Житло-Капітал" 602 700 грн., що є орієнтовною загальною вартістю об`єкта інвестування на день укладення договору (а.с.21). Планово-орієнтовний термін введення об`єкта будівництва в експлуатацію - 31.12.2018 року; планово-орієнтовний термін здачі об`єкта будівництва під заселення - 31.03.2019 року (а.с.17).

За змістом наданих позивачем квитанцій до придаткових касових платежів (а.с.54-56; 60-61; 65-66; 70-71) ОСОБА_2 в період з 16.12.2017 року по 21.04.2018 року сплатив повну вартість інвестицій за об`єкт будівництва.

Сертифікатом №ІУ53 Державна інспекція архітектури та містобудування України засвідчила відповідність закінченого будівництва об`єкта по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3 (а.с.99-100).

Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі та їх представниками у судовому засіданні, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України.

Як роз`яснює Постанова Верховного Суду від 3.10.2018 року у справі №755/1525/15-ц (провадження №61-24518св18) за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК.

Як передбачає ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого за допомогою додатку „Реєстр нерухомості", станом на 21.10.2022 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ні разом, ні кожний окремо не набули права власності на спірний об`єкт інвестування. Вказані обставин також не заперечувались в судовому засіданні сторонами по справі та їх представниками.

Оцінюючи сукупність доказів, наданих сторонами по справі, суд приходить до висновку, що оскільки спірний об`єкт інвестування в АДРЕСА_1 як на день подачі позову до суду, так і на день розгляду справи не належить на праві спільної сумісної власності колишньому подружжю, сторонам по справі, тому суд не вправі розділити таке майно між подружжям шляхом визнання за ними права власності на будь-яку частку спірної квартири. За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі, тому залишаються без задоволення і вимоги про стягнення судових витрат позивача з відповідача на її користь.

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81-82; 133; 141; 223; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.41 Конституції України, ст.321; 368, ч.3; 372 ЦК України, ст.60; 63; 69; 70 СК України, Постанови Верховного Суду від 3.10.2018 року у справі №755/1525/15-ц (провадження №61-24518св18) ст.12; 81 ЦПК України, п.22-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ОСОБА_1 на 99/100 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя, визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/100 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя, стягнення судового збору відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 19.02.2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя :