ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/173/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

за участю представника апелянта, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року повний текст якого складено 07 грудня 2022 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/19624/21 за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов обґрунтовував тим, що після смерті його батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилось спадкове майно - житловий будинок із надвірними будівлями та він є спадкоємцем за заповітом. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини йому нотаріус відмовив, оскільки ним було пропущено строк для прийняття спадщини. Вказував на те, що визначений законом строк пропущений через те, що він знаходився за межами країни та не мав можливості приїхати для прийняття спадщини, тому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує на те, що після смерті спадкодавця з будинку, в якому батько проживав, зникли документи, а саме свідоцтво про смерть, свідоцтво про право власності на будинок, заповіт та інші документи на будинок. Намагаючись знайти усі потрібні документи позивач звертався до свого, вже покійного, брата, на що він повідомив, що не знає де вони, а про їх місце знаходження може знати їх племінник ОСОБА_3 , однак він також сказав, що не знає. 19 жовтня 2020 року позивач змушений був терміново виїхати за межі України де він перебував до 19 червня 2021 року. Повернувшись в Україну він звернувся в липні 2021 року до державного нотаріуса та дізнався, що всі документи знаходяться в неї та їх приніс ОСОБА_3 . Звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 13 березня 2020 року в справі №314/2550/17 внесено до переліку поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини складні умови праці спадкоємців, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними. Також вказує на те, що у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №565/1145/17 зазначено правовий висновок про те, що необізнаність спадкодавця про наявність заповіту є достатньо поважною причиною для задоволення позовних вимог про призначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що позивач знав про наявність заповіту, який був складений в 2012 році, що підтверджується і тим, що на дану обставину ОСОБА_1 не посилався у своєму позові, як і не посилався на умови праці, які пов`язані із відрядженнями. Звертає увагу на те, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 був присутнім на похоронах, а поїхав за межі України 19 жовтня 2020 року, відтак мав час подати заяву нотаріусу, як і міг звернутись до консульської установи, коли перебував за кордоном, однак в шестимісячний строк цього не зробив.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляціну скаргу, в якому вона просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін. Звертає увагу на те, що судом дано вірну оцінку обставинам справи щодо того, що позивач не звернувся із заявою про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк ні на території України, ні через консульство, коли перебував за її межами. Крім цього, доказів про те, що він перебував у відрядженні чи був працевлаштованим за кордоном суду не надав.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з мотивів викладених у ній, а рішення суду першої інстанції скасувати. Додатково вказав, що ОСОБА_1 був на похороні батька, знав про візу, однак йому подзвонили і сказали, що є робота, тому він терміново поїхав.

В судовому засіданні ОСОБА_5 заперечив проти апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві. Додатково вказав, що позивач прийняв спадщину після смерті матері, тобто знав про порядок і строк прийняття спадщини, знав про свій можливий виїзд, оскільки 16.10.2020 року отримав візу, однак не звернувся до нотаріуса та перебуваючи в Польщі офіційно не звернувся в консульство.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши представника апелянта та відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визначення додаткового строку на прийняття спадщини виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після чого відкрилась спадщина зокрема, на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 20 грудня 2012 року, згідно якого належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 заповів в рівних частинах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи №81/2021 на момент смерті разом із спадкодавцем проживали донька ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 , та онук ОСОБА_3 . ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в шестимісячний строк відмовилися від спадкування обов`язкової частки в спадщині за законом.

Тернопільською районною державною нотаріальною конторою у відповідь на усне звернення ОСОБА_1 , щодо прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , надано роз`яснення від 23 липня 2021 року за №1824/01-16, в якому зазначено, що оскільки заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , в нотаріальну контору в установлений законом строк ОСОБА_1 не подав та на момент його смерті зареєстрований за адресою померлого не був, ним пропущено строк для прийняття спадщини. Рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив термін для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий термін, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підставі для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 161/9998/17 (провадження №61-16510св18).

Згідно пунктів 3.3 - 3.6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Крім того, у законодавстві України існує механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини.

Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 484/1626/20, від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17, від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19, від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18, від 09 грудня 2021 року у справі № 367/6366/19.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів, які б обґрунтовували поважність причини пропуску шестимісячного строку на прийняття спадщини позивачем.

Колегія суддів приходить до переконання про правильність висновків суду першої інстанції про те, що позивач не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи подати відповідну заяву або надіслати її консулу.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що в паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 візу відкрито з 16 жовтня 2020 року, відтак позивач допускав можливість виїзду за кордон, однак із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №565/1145/17, в якій міститься правовий висновок про те, що необізнаність спадкодавця про наявність заповіту є достатньо поважною причиною для задоволення позовних вимог про призначення додаткового строку для прийняття спадщини, не є релевантним, з огляду на те, що на дану обставину він не посилався ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі.

Крім цього, слід враховувати і те, що позивач є сином спадкодавця, тому навіть відсутність заповіту, не виключала б обов`язку звернутись йому із заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством шестимісячний строк, як спадкоємцю за законом, з урахування встановленої обставини його не проживання разом із батьком.

Будь-яких доказів на підтвердження факту офіційного працевлаштування позивача за кордоном, в період його відсутності за межами країни протягом шестимісячного строку від початку відкриття спадщини, коли він повинен був звернутись із заявою про її прийняття, матеріали справи не містять, відповідно не можуть братись до уваги доводи ОСОБА_1 щодо складних умов його праці, які пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонним.

Також апелянт посилається на те, шо перебував на роботі за кордоном, про що свідчить відкрита віза на період з 16 жовтня 2020 року по 23 березня 2021 року та відмітки в паспорті про перетин кордону. Вказана обставина не може бути визнана поважною, оскільки позивач знав про свій виїзд за кордон, однак не звертався із заявою про прийняття спадщини, з урахуванням того, що строк прийняття спадщини закінчувався 05 березня 2021 року, а віза була відкрита до 23 березня 2021 року.

Відтак, апеляційним розглядом не встановлено обставин, які б давали підстави для спростування висновку суду першої інстанції про неповажність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2023 року.

Головуюча:

Судді: