ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/350/23 Справа № 199/807/20 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Демченко Е.Л.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни, ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни, третя особа П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання дій незаконними та визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни, третя особа П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання дій незаконними та визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.05.2017 року внаслідок пожежі в квартирі за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) трагічно загинув батько позивача - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , капітального гаража № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

У день подачі заяви про прийняття спадщини після померлого батька позивач дізнався про те, що ОСОБА_3 склав два заповіти, які були посвідчені приватним нотаріусом ДМНО Казак І.Ю. 09.02.2016 р. за реєстром №43 та 16.02.2016 р. за реєстром №62, в яких зазначалося, що усе свої майно він заповідає ОСОБА_1 .

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, за життя ОСОБА_4 страждав на атеросклероз судин головного мозку та інші супутні хвороби, відтак, при складанні заповіту 09.02.2016 року та 16.02.2016 року двох текстів заповіту, на переконання позивача, він перебував у неадекватному фізичному та психічному стані, що позбавляло його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_3 , страждаючи на вказані захворювання і проживаючи разом із відповідачем в квартирі, де він в травні 2017 року за загадкових обставин трагічно загинув, після останнього лікування в лікарняному закладі в 2013 році, в подальшому не отримував належного медикаментозного лікування амбулаторно або ж в умовах стаціонару, ОСОБА_3 , проживаючи разом із відповідачем, цілком був залежний від неї і перебував під її впливом.

Стосовно складання заповіту ОСОБА_3 09.02.2016 року та 16.02.2016 року під психологічним та фізичним впливом, тобто за відсутності добровільності його волевиявлення і визнання його недійсним, позивач подав позов до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (справа № 202/7818/17), рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2019 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Під час розгляду позову у справі №202/7818/17 судом були встановлені обставини, які дали підстави звернутись із цим позовом саме до спадкоємиці за заповітом ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Казак І.Ю. через грубе порушення Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 1233, 1247, 1248, 1253, 1255 ЦК України, тобто вчинені неправомірні дії при нотаріальному посвідченні заповіту від імені ОСОБА_3 .

Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог по його формі та посвідченню, являється нікчемним.

Стаття 1255 ЦК України встановлює, що нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідок, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не має права до відкриття спадщини розголошувати дані про факт складання заповіту, його змісту, скасуванню або зміні заповіту.

Аналіз вказаної статті свідчить про те, що усі особи, які причетні або були залучені нотаріусом, як учасники при складанні та посвідченні заповіту, повинні бути встановлені і дані про них зазначені у заповіті із роз`ясненням їм положень даної статті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України та Закону України «Про нотаріат», заповіт це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу, на випадок його смерті, права власності на належне йому майно до інших осіб. Ця угода укладається лише від імені фізичної особи, в письмовій формі із зазначенням місця і часу її укладання, підписується особисто заповідачем і нотаріально посвідчується.

Із текстів двох заповітів від імені ОСОБА_3 , посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Казак І.Ю. 09.02.2016 року та 16.02.2016 року, які були оглянуті і досліджені в суді під час розгляду справи № 202/7818/17, слідує, що печатні тексти обох заповітів складались приватним нотаріусом Казак І.Ю. в нотаріальній конторі в м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро) і були підписані ОСОБА_5 і саме ці обидві особи і зазначені у тексті заповіту.

07.05.2019 року в межах цивільної справи №202/7818/17 було проведено судово- почеркознавчу експертизу № 630-19.

Згідно висновку вказаної експертизи встановлено, що в підписах ОСОБА_3 під текстом обох заповітів від 09.02.2016 року та 16.02.2016 року, виявлені стійкі ознаки збиваючих факторів та незвичного стану виконавця, які проявились у вигляді високого ступеню розладу письмово-рухових навичок (порушення координації руху І та II групи та просторової орієнтації), які притаманні особам похилого віку у стані хвороби, що підтверджується встановленими діагнозами ОСОБА_6 - «Дифузійний атеросклероз та Атеросклероз сосудів головного мозку».

Окрім того, вказаною експертизою також встановлено, що рукописний текст під обома текстами заповітів, а саме: «Цей заповіт прочитано мною ОСОБА_3 вголос та власноручно підписано» вчинено не ОСОБА_5 , а іншою сторонньою особою.

На переконання позивача, цей факт свідчить про те, що 09.02.2016 року та 16.02.2016 року, під час складання заповіту від імені ОСОБА_3 та посвідчення його нотаріусом Казак І.Ю. в приміщенні нотаріальної контори, де складався заповіт, окрім ОСОБА_3 і нотаріуса, постійно була присутня третя, невідома особа, яка вчиняла власноручно рукописний текст від імені ОСОБА_3 , імітуючи його почерк.

Оскільки приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Казак І.Ю. при посвідченні 09.02.2016 року та 16.02.2016 року двох текстів заповіту від імені ОСОБА_3 двічі залучала до участі в складанні заповіту сторонню особу, щоб остання вчиняла від імені ОСОБА_3 рукописний напис про те, що ОСОБА_3 особисто прочитав заповіт, то це свідчить про обізнаність нотаріуса, що ОСОБА_3 позбавлений можливості власноручно написати рукописний текст, а отже потребує сторонньої допомоги або ж перебуває в стані психічного розладу здоров`я.

Відсутність у тексті заповітів, складених нотаріусом Казак І.Ю. 09.02.2016 року та 16.02.2016 року даних про особу, яка в присутності нотаріуса та ОСОБА_3 в приміщенні нотаріальної контори вчинила під надрукованим нотаріусом текстом заповіту власноручно рукописний запис наступного змісту: «Цей заповіт прочитано мною заповідачем ОСОБА_3 вголос та власноручно підписано» свідчить про грубе порушення нотаріусом Казак І.Ю. ст.ст. 1247, 1253, 1254 ЦК України.

Такі порушення вимог вказаних норм, а також відсутність у тексті заповіту даних про цю третю особу та причини, з яких заповідач ОСОБА_3 не міг двічі власноручно вчинити цей рукописний текст, свідчать про наявність у ОСОБА_3 на той час фізичної вади та психічного розладу здоров`я, що позбавляло ОСОБА_3 можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Такі дії, на думку позивача, свідчать про незаконність дій приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Казак І.Ю. внаслідок грубого порушення Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1233, 1247, 1248, 1253, 1255 ЦК України.

Враховуючи зазначене, позивач проси суд:

- визнати незаконними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. при посвідченні 09.02.2016 року за реєстром №43 та 16.02.2019 р. за реєстром №62 двох текстів заповіту від імені ОСОБА_3 із-за грубого порушення Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1233, 1247, 1248, 1253, 1255 ЦК України;

-визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , складений та посвідчений 16.02.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. за реєстром №62.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни, де третя особа П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання дій незаконними та визнання заповіту недійсним задоволено частково.

Визнано неправомірними дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни в частині порушення таємниці заповіту, посвідченого 16 лютого 2016 року (реєстровий номер 62).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна, ОСОБА_1 звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних скарг, посилаюся на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків щодо часткового задоволення позову, оскільки дії нотаріуса при посвідчені заповіту були правомірними. Ініціатором укладення заповіту був її чоловік ОСОБА_3 , будь якого впливу на нього ніхто не здійснював. ОСОБА_3 , укладаючи заповіт усвідомлював те, що його син позивач, після його смерті, буде претендувати на його майно. Позивач не допомагав своєму батькові та постійно знаходився за межами України, тоді як вона проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_5 та доглядала за ним.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна, зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків щодо часткового задоволення позову, оскільки дії нотаріуса при посвідчені заповіту були правомірними. Вказує, що суд першої інстанції зробив безпідставний висновок, що нібито під час посвідчення заповіту були присутні сторонні особи, відомості яких не були зазначені у заповіті як про свідків.

Крім того, вказує, що під час розгляду справи № 202/7818/17 було встановлено, що власноручний напис Цей заповіт прочитано мною ОСОБА_3 вголос та власноручно підписаний був зроблений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірино Юріївною.

Тобто в обставинах, коли заповідачу важко написати рукописний текст, є законним та припустимим виконання цього рукописного тексту нотаріусом з наступним підписанням заповіту заповідачем.

Про законність вказаних дій приватного нотаріуса Казак І.Ю., прямо зазначено у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року по справі № 202/7818/17.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за потрібне апеляційні скарги задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81, ч. 4 ст. 82 ЦПК України (а.с. 144-145 (рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2019 р. (справа № 202/7818/17 ((2/199/1499/19) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними, треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна) :-

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3 та капітального гаражу № НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . За життя, а саме 09 лютого 2016 року спадкодавець склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., відповідно до якого все належне йому майно заповів ОСОБА_7 .

Оскільки в заповіті було допущено помилку в написанні прізвища спадкоємця, спадкодавець повторно 16 лютого 2016 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., відповідно до якого все належне йому майно заповів відповідачу по справі.

Позивач є сином померлого спадкодавця, відповідач є дружиною спадкодавця, в установлений законом строк сторони прийняли спадщину шляхом подання заяв до нотаріальної контори.

Факт посвідчення приватним нотаріусом ДМНО Казак І.Ю. заповітів також підтверджується відповідними письмовими доказами (заповітами від 09.02.2016 р. та від 16.02.2016 р.) (а.с. 62-63)).

Як встановлено судом у справі № 202/7818/17 ((2/199/1499/19)), за висновком експерта № 630-19 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 202/7818/17 від 07.05.2019 року, рукописний напис: «Цей заповіт прочитано мною заповідачем ОСОБА_3 вголос та власноручно підписаний» в заповіті від імені ОСОБА_3 , що складений 16.02.2016 року та підписаний приватним нотаріусом Казак І.Ю. про в книзі Реєстрі нотаріальних дій міститься запис за № 62 виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний текст прізвища та ініціалів: «/ ОСОБА_3 /» в графі «Підпис» в заповіті від імені ОСОБА_3 , що складений 16.02.2016 року та підписаний приватним нотаріусом Казак І.Ю. про в книзі Реєстрі нотаріальних дій міститься запис за № 62 виконані ОСОБА_3 .

Рукописний напис: «Цей заповіт прочитано мною заповідачем ОСОБА_3 вголос та власноручно підписаний» в заповіті від імені ОСОБА_3 , що складений 09.02.2016 року та підписаний приватним нотаріусом Казак І.Ю. про в книзі Реєстрі нотаріальних дій міститься запис за № 43 виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний текст прізвища та ініціалів: «/ ОСОБА_3 /» в графі «Підпис» в заповіті від імені ОСОБА_3 , що складений 09.02.2016 року та підписаний приватним нотаріусом Казак І.Ю. про в книзі Реєстрі нотаріальних дій міститься запис за № 43 виконані ОСОБА_3 .

В досліджуваних підписах від імені ОСОБА_3 та рукописних написах прізвища та ініціалів «/ ОСОБА_3 /» в графі «Підпис» в зазначених вище заповітах виявлені стійкі ознаки збиваючих факторів та незвичного стану виконання, які проявились у вигляді високого ступеню розладу письмово-рухових навичок, які притаманні особам похилого віку у стані хвороби, що підтверджуються встановленими діагнозами ОСОБА_3 (а.с. 144-145).

Як встановлено судом у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними, треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна (№202/7818/17 ((2/199/1499/19)), по якій 16.10.2019 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, таким чином, судом встановлено, що оспорювані заповіти особисто підписані заповідачем, отже відповідали його волі. Той факт, що висновком експертизи встановлено написання рукописного тексту від імені заповідача іншою особою, не є порушенням при його посвідченні, оскільки згідно до п. 1.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів , у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Як встановлено судом у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними, треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна (№202/7818/17 ((2/199/1499/19)), по якій 16.10.2019 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, таким чином, закон не встановлює обов`язок власноручного написання підтвердження про прочитання вголос заповіту заповідачем, а встановлює обов`язок тільки щодо власноручного підпису заповіту заповідачем, що і було зроблено останнім. Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо того, що заповіт мав бути посвідчений при свідках, так як заповідач не міг самостійно підписати заповіт через хворобу, оскільки такі твердження спростовуються висновком вищевказаної судової почеркознавчої експертизи про те, що підпис у оспорюваних заповітах належить заповідачу ОСОБА_3 . Належних та допустимих доказів того, що через фізичні вади заповідач не міг сам прочитати заповіт, позивачем суду не надано. Таким чином, суд встановив, що підстави, передбачені ст. 1253 ЦК України для посвідчення оспорюваних заповітів при свідках, відсутні.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2019 р. набрало законної сили 04.03.2021 р., що підтверджується постановою Дніпровського апеляційного суду (а.с. 146-149).

Відповідно до висновку експерта №630-19 від 07.05.2019 р. (а.с. 38-52) в підписах ОСОБА_3 під текстом обох заповітів від 09.02.2016 р. та 16.02.2016 р., виявлені стійкі ознаки збиваючих факторів та незвичного стану виконавця, які проявились у вигляді високого ступеню розладу письмово-рухових навичок (порушення координації руху І та II групи та просторової орієнтації), які притаманні особам похилого віку у стані хвороби, що підтверджується встановленими діагнозами ОСОБА_6 - «Дифузійний атеросклероз та Атеросклероз сосудів головного мозку».

Вказаним висновком експерта також встановлено, що рукописний текст під обома текстами заповітів, а саме: «Цей заповіт прочитано мною ОСОБА_3 вголос та власноручно підписаний» вчинено не ОСОБА_5 , а іншою сторонньою особою (а.с. 51-52).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимога позову про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. в частині порушення таємниці заповіту, посвідченого 16 лютого 2016 року (реєстровий номер 62) підлягає задоволенню, оскільки приватним нотаріусом порушено вимоги щодо посвідчення заповіту, тому заповіт, який складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , складений та посвідчений 16.02.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. за реєстром №62, є нікчемним в силу ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятої та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України

(частина третя статті 1247 ЦК України).

Відповідно до частин 1,2,3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши даний позов та оцінивши надані сторонами докази, визначивши юридичну природу спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено того, що при складанні та посвідченні заповіту, вчиненого 16.02.2016 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 були порушені вимоги чинного законодавства.

В даній справі оспорюваний заповіт складено нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів з використання комп`ютерного набору та роздруківки. Так заповіт містить містять допис перед підписом заповідача, що «Цей заповіт прочитано мною заповідачем ОСОБА_3 вголос та власноручно підписаний» та відповідно містять особистий підпис заповідача ОСОБА_3 (у графі «Підпис» заповідача).

Нотаріусом було роз`яснено ОСОБА_3 зміст статей 1233-1236, 1241, 1245, 1247, 1248, 1254, 1257 ЦК України, а також статті 1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно яке є предметом спадкового договору.

Заповіт посвідчено ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського натаріального округу. Записаний зі слів ОСОБА_3 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року по справі № 202/7818/17 встановлено, що: оспорювані заповіти на прохання спадкодавця та з його слів записані нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитані заповідачем вголос і особисто підписані.

Такі дії нотаріуса відповідають вимогам статті 1248 ЦК України та пункту 1.7. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5), за яким нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Разом із цим, висновок експерта від 07 травня 2019 року № 630-19 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи підтверджено, що оспорювані заповіти підписані заповідачем ОСОБА_5 особисто (рукописні текст прізвища та ініціалів заповідача «/ ОСОБА_3 /» та підписи в графі «Підпис» заповідача виконані ним особисто).

Таким чином, судами правильно встановлено, що оспорювані заповіти містять допис перед підписом заповідача, що «Цей заповіт прочитано мною заповідачем ОСОБА_3 вголос та власноручно підписаний» та відповідно містять особистий підпис заповідача ОСОБА_3 (у графі «Підпис» заповідача).

Отже, спірні заповіти підписані заповідачем, а тому відповідали його волі.

Судами встановлено, що позивач у суді першої інстанції відмовився від клопотання про призначення посмертної психіатричної експертизи на предмет визначення психічного стану заповідача на момент посвідчення заповітів. Аналогічне клопотання не заявлялось ним і у суді апеляційної інстанції.

Позивачем не надано до судів першої або апеляційної інстанцій належних, допустимих та достовірних доказів тому, що на момент складення спірних заповітів 09 лютого 2016 року та 16 лютого 2016 року ОСОБА_3 (заповідач) не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними

Дніпровським апеляційним судом в постанові від 04 березня 2021 року № 202/7818/17, яка Верховного Суду від 18.05.2022 року залишена без змін встановлено, що: Підстави, передбачені ст. 1253 ЦК України для посвідчення оспорюваних заповітів при свідках, відсутні.

Належних та допустимих доказів того, що через фізичні вади заповідач не міг сам прочитати заповіт, позивачем не надано.

Наявність у ОСОБА_3 такого захворювання як « дифузний атеросклероз і атеросклероз судин головного мозку» також не є доказом того, що останній на момент складання заповітів не усвідомлював значення своїх дій.

ОСОБА_3 на час укладення заповіту був дієздатною особою, не перебував на обліку з питань захворювань, що могли вплинути на його дієздатність.

Позивачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних, допустимих та достовірних доказів тому, що на час підписання заповітів заповідач ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій

Крім того, колегія суддів зазначає, що кваліфікація заповіту як нікчемного з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується в ч. 1 ст. 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні й посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами гл. 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту).

В даному випадку, ухвалення рішення про встановлення нікчемності заповіту, порушувало б принцип поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також було б неспівмірним втручанням держави у право спадкоємця за заповітом мирно володіти своїм майном.

Так, визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача стосовно того, що заповіт складено з порушенням вимоги щодо таємниці його посвідчення у зв`язку з тим, що при складанні заповіту були присутні сторонні особи. Такі доводи не підтверджені належними доказами, та ґрунтуються на припущеннях. В свою чергу, за частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України, на спростування цих обставин та підтвердження того, що при складанні та посвідченні заповіту були присутні сторонні особи.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що через фізичні вади заповідач не міг сам прочитати заповіт та не усвідомлював значення своїх дій, оскільки наявність у ОСОБА_3 такого захворювання як «дифузний атеросклероз і атеросклероз судин головного мозку» не є доказом того, що останній на момент складання заповітів не усвідомлював значення своїх дій. ОСОБА_3 на час укладення заповіту був дієздатною особою, не перебував на обліку з питань захворювань, що могли вплинути на його дієздатність.

До таких висновків прийшов і Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року по справі № 202/7818/17.

Крім того, у справі № 202/7818/17 встановлено, що позивач у суді першої інстанції відмовився від клопотання про призначення посмертної психіатричної експертизи на предмет визначення психічного стану заповідача на момент посвідчення заповітів. Аналогічне клопотання не заявлялось ним і у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з задоволенням апеляційних скарг, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1261,2 грн; з ОСОБА_2 на користь приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни слід стягнути судовий збір у розмірі 2 522,4 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни, ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни, третя особа П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання дій незаконними та визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1261,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірини Юріївни судовий збір у розмірі 2 522,4 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: