Справа № 201/2998/22
Провадження № 2/201/626/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

25 січня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпріцивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2022р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця (а.с. 1 - 5).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 29.06.2022р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 123).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2022р. здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 151).

Підготовче засідання закрите 13.10.2022р. та справа призначена до судового розгляду (а.с. 165).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22.05.2009р. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, позичальнику було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 договору, на підставі яких позичальник при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та випискою по рахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Посилаючись на копії паспортів позичальника та відповідача, позивач вважає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .

Зокрема, позивач зазначив, що 16.11.2021р. позивачем направлено претензію кредитора до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори та 02.12.2021р., отримано відповідь від 20.11.2021р. за №3739/02-14, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкову справу після смерті спадкодавця заведено 01.11.2019р. на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

16.12.2021р. позивач направив претензію кредитора відповідачеві.

Станом на дату смерті позичальника, заборгованість перед банком за кредитним договором №б/н від 22.05.2009р. становить 16 544,52 грн., з якої: 16 033,14 грн. - заборгованість за тілом кредита, 511,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат, розмір яких складає 2 481,00 грн.

В судові засідання, призначені на 28.07.2022р., 08.09.2022р., 05.12.2022р., 27.01.2023р. позивач не з`явився, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлень про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові. 13.10.2022р. в судове засідання з`явився представник позивача - адвокат Коробков С.М. (діє на підставі довіреності №6988-К-О від 13.08.2021р. а.с. 161, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3075 від 22.10.2019р., виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області №14 від 22.10.2019р. а.с. 173). При цьому, у поданій суду заяві від 27.01.2023 року представник позивача підтримав позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, просив суд задовольнити позов, розглянувши заяву за відсутності представника банку та проти винесення заочного рішення судом не заперечував (а.с. 172).

В судові засідання, призначені на 28.07.2022р., 08.09.2022р., 13.10.2022р., 05.12.2022р., 27.01.2023р. відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дати, місце та час розгляду справи повідомлявся на підтверджену адресу його місця реєстрації (а.с. 122 124, 127а, 151 152, 156, 158, 167 168, 170). З метою повідомлення відповідача про дати та час слухання справи, відповідачу надсилались судові виклики з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на поштову адресу для листування, зазначену у позові, які повертались до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» (поштові відправлення, наявні в матеріалах справи за №995, №987, №371, №278). Також суд викликав відповідача шляхом оголошення про виклик особи на офіційному сайті «Судової влади» (а.с. 153, 159).

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заявиОСОБА_2 № б/н від 22.05.2009р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я банківську карту (а.с. 88).

Суд звертає увагу на те, що у п. 4 анкети-заяви № б/н від 22.05.2009 року зазначені додаткові відомості, а саме: наявність автомобіля відповідь позичальника «ні»; відомості стосовно права власності на нерухоме майно відповідь позичальника «так, сумісно». Інші позиції п. 4 анкети-заяви № б/н від 22.05.2009р. - не заповнені.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази фактичної наявності зареєстрованого права власності на нерухоме майно, належного позичальнику, станом на момент оформлення кредитної карти 22.05.2009р. Також з наданих позивачем доказів не вбачається можливим встановити, чи здійснював позивач при оформленні кредитної карти ОСОБА_2 заходи на предмет перевірки відомостей, зазначених у п. 4 анкети-заяви № б/н від 22.05.2009р.

Позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаним договором не виконував, на вимоги банку не реагував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №2 від 20.11.2021р., актовий запис про смерть №2291 від 04.11.2019р. (а.с. 143-144).

Згідно з наданого банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №б/н від 22.05.2009р. становить 16 544,52 грн., з якої: 16 033,14 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 511,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахованої пені; 0,00 грн. - нарахованої комісії (а.с. 6 29).

На час смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за однією адресою: АДРЕСА_1 , з відповідачем ОСОБА_3 , що підтверджується ксерокопіями паспортів громадян України, а також довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.07.2022р. № 6/5-1106 (а.с. 101-103, 148).

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.07.2022р. № 6/5-1106, за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.02.2003р. по 27.11.2019р. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) становить одна особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований з 13.02.1998р. по 22.07.2020р. (а.с. 148).

Також, з довідки Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області від 09.06.2022р. вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з 22.07.2020р. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 122).

Позивачем направлено до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора №SAMDN50OTC001966556 від 11.11.2011р. (а.с. 136-137).

Листом Першої дніпровської державної нотаріальної контори від 20.11.2021р. за №3739/02-14 позивача повідомлено, що на підставі претензії кредитора до спадкоємців ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу. Кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» включені в спадкову масу, про що зроблено відповідний запис в книгу обліку спадкових справ. В разі звернення до нотаріальної контори, спадкоємці померлого будуть ознайомлені про наявність заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 16 544, 52 грн. (а.с. 146).

Інформації щодо звернення до нотаріальної контори спадкоємців ОСОБА_2 в матеріалах спадкової справи №536/2021 від 20.11.2021р. не міститься (а.с. 135-146). Станом на 20.11.2021р., спадкова справа є незавершеною, оскільки свідоцтва про право на спадщину на будь-яке спадкове майно не видавалися. Також суд звертає увагу, що в матеріалах спадкової справи №536/2021 від 20.11.2021р. відсутні відомості стосовно запитів нотаріуса, з метою встановлення фактичної спадкової маси, на момент відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_2 (рухомого, або нерухомого майна, банківських вкладів тощо).

У матеріалах справи міститься лист-претензія № SAMDN50OTC001966556 від 06.12.2021р., яка направлялась відповідачу ОСОБА_1 , з проханням погашення останнім заборгованості спадкодавця ОСОБА_2 у розмірі 16 544,52 грн. за кредитним договором №б/н від 22.05.2009р., проте претензія залишена без будь-якого реагування (а.с. 110).

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що спадкоємець ОСОБА_1 повідомляв АТ КБ «ПриватБанк» про відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019р. №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Проте, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості.

Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належали безпосередньо спадкодавцю померлому ОСОБА_2 - в матеріалах даної справи відсутні.

Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21.08.2019р.

З матеріалів справи слідує, що після дня смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) розмір заборгованості за кредитним договором не залишався незмінним, а позивач продовжував нараховувати відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом та пеню, а тому згідно розрахунку за договором № б/н від 22.05.2009р. заборгованість клієнта ОСОБА_2 станом на 16.01.2022р. становить 16 544,52 грн., з якої: 16 033,14 грн. - заборгованість за тілом кредита, 511,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 29).

Як роз`яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям.

Таким чином, нараховані позивачем до сплати зобов`язання після 01.11.2019р. фактично не пов`язані з особою позичальника ОСОБА_2 і не можуть присуджуватися для сплати ОСОБА_1 .

Оскільки зі смертю позичальника відносини між кредитором АТ КБ «ПриватБанк» і позичальником ОСОБА_2 припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини також не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину будь-яке майно після смерті ОСОБА_2 , а тому і не набув статусу спадкоємця, а відтак у нього відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Крім того, оскільки зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 позичальника ОСОБА_2 відносини між кредитором АТ КБ «ПриватБанк» і позичальником договору припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини, тому у такому випадку застосовуються не умови договору позики щодо строків повернення позики чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16.

Статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку до спадкоємців боржника про стягнення боргу.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованими, тому з урахуванням норм матеріального права та представлених доказів, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Понесені судові витрати покласти на позивача.

Копії рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 03 лютого 2023 року.

Суддя Наумова О.С.