Справа № 462/8003/18 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/811/405/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача Подановського Т.Р.,

представника відповідача Сокальського Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року позивач публічне акціонерне товариство, в подальшому перейменоване на акціонерне товариство, (далі АТ) «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 , як із позичальника, заборгованість за кредитним договором №R1В від 25.11.2011 року у розмірі 311400 грн. 62 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено вказаний вище кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 219556 грн. із терміном погашення не пізніше 25.11.2018 року, а позичальник зобов`язувався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору.

В подальшому, до кредитного договору вносились зміни, шляхом укладення між сторонами договорів про це, термін погашення кредиту було встановлено до 25.11.2019 року.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено заставою транспортного засобу марки КІА, модель ОРТІМА, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

27.03.2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (автокредити) №270317АВ, згідно з яким первісний кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_1 , про що останній був належним чином повідомлений.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 30.10.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 311400 грн. 62 коп., з яких: 115566 грн. 92 коп. заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 52229 грн. 97 коп. заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена) і 143603 грн. 73 коп. пеня.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 311400 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір в сумі 4671 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» відмовити.

Апелянт вважає, що АТ «Таскомбанк» є неналежним позивачем, оскільки між сторонами ніколи не виникали і не могли виникнути будь-які правовідносини, а тому відсутні зобов`язання.

Звертає увагу, що позивач не підтвердив належними і допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора.

Загалом, апелянт вважає заявлені до нього вимоги за кредитним договором безпідставними, оскільки він надав суду квитанції в кількості 56 штук на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором по погашенню кредиту та сплати відсотків на суму 261780 грн. перед ПАТ «ВТБ Банк», проте, суд не дав цим доказам належної правової оцінки.

Наголошує, що будь-яка заборгованість у нього перед ПАТ «ВТБ Банк» була відсутньою ще до укладення договору про відступлення права вимоги.

Зазначає, що всі розрахунки та таблички, долучені позивачем до позовної заяви, не відповідають дійсним обставинам справи та є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми доказами.

Зокрема, наведений позивачем розрахунок відсотків за ставкою 23% річних не відповідає умовам кредитного договору, а розрахунок пені, на переконання апелянта, взагалі є неправильним.

Окрім того, апелянт вважає нікчемною умову кредитного договору про розмір пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки така суперечить статті 21 Закону України «Про споживче кредитування».

На думку апелянта, суд порушив вимоги процесуального закону, оскільки не встановив, чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, чи є фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, а також не дав належної правової оцінки доказам, які позивач подав на підтвердження заявлених вимог, а відповідач на підтвердження своїх заперечень на позов.

Крім того, зазначає, що суд належним чином не повідомив відповідача та його представника про дату, час та місце розгляду справи й ухвалив оскаржуване рішення за відсутності їхньої сторони.

Також апелянт звертає увагу на обов`язковість застосування практики Верховного Суду, на яку він посилається в обґрунтування своєї позиції по вирішенню даного спору.

09.05.2022 року АТ «Таскомбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта, додатково надавши докази на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором.

31.10.2022 року відповідач ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву (клопотання) про застосування наслідків спливу позовної давності, обґрунтовуючи тим, що строк дії кредитного договору закінчився 25.11.2018 року, а позов поданий до суду в грудні 2018 року.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.11.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №R1В, за умовами якого (п.п.1.1, 2.1, 3.1, 3.2) позичальнику надано кредит в сумі 219556 грн. на строк до 25.11.2018 року для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сім`ї нового автомобіля.

За користування кредитними коштами було встановлено процентну ставку у розмірі 18% річних (п.3.3.1).

Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватись шляхом укладання договору про внесення змін до цього договору, у випадку і порядку, встановленому п.5.2.7 цього договору.

Разом з тим, у випадку невиконання зобов`язань, передбачених п.5.3.11 та 5.3.12 цього договору щодо страхування предмета застави, розмір процентів автоматично підвищується на 5% без укладення для цього додаткових договорів.

Пунктами 3.4, 3.5 кредитного договору визначено спосіб повернення кредиту та процентів, шляхом сплати ануїтетних платежів до 28 числа кожного місяця.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожний день прострочки.

Вказана сума кредиту (219556 грн.) була надана позичальнику, що підтверджується меморіальним ордером №27410 від 25.11.2011 року, з подальшим перерахуванням кредитних коштів (за заявою позичальника від 25.11.2011 року) на поточний рахунок автосалону ТОВ «Радар-Сервіс».

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 25.11.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, згідно з яким в заставу банку передано транспортний засіб марки КІА, модель ОРТІМА, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, до кредитного договору вносились зміни, шляхом укладення договорів про внесення змін 26.09.2013 року, 17.10.2013 року та 24.04.2015 року.

Так, зокрема, 26.09.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору, згідно з яким, сумою кредиту визначено 185996 грн., при цьому, прострочену заборгованість по кредиту станом на 26.09.2013 року в розмірі 1438 грн. 70 коп. перенесено на рахунок строкової заборгованості, процентну ставку визначено у розмірі 23% річних, а строк повернення кредиту встановлено до 25.11.2019 року.

Відповідно до договору про внесення змін №3 від 24.04.2015 року, сума наданого позичальнику кредиту 219556 грн. (п.3.1), строк повернення кредиту до 25.11.2019 року (п.3.2), процентна ставка за користування кредитними коштами 18% річних (п.3.3.1), яка діє виключно на період дії договору добровільного страхування предмету застави, з правом банку збільшення процентної ставки у випадку невиконання умов кредитного договору.

27.03.2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» (первісний кредитор) та ПАТ «Таскомбанк» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (автокредити) №270317АВ, згідно з яким первісний кредитор відступив новому право вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_1 .

Згідно з п.1.1.8 цього договору, реєстр прав вимог це погоджена сторонами форма реєстру прав вимог, що передаються за цим договором з переліком кредитних договорів і договорів забезпечення (за винятком нотаріально посвідчених договорів забезпечення право вимоги за якими відступається за окремим нотаріально посвідченим договором з реєстром таких договорів), інформації щодо боржників, розміру зобов`язань кожного з боржників із зазначенням сум заборгованостей (форма реєстру прав вимоги наведена в додатку №1 до цього договору).

Пунктом 3.1.3 цього договору передбачено, що право вимоги переходить до нового кредитора на підставі цього договору та підписаного сторонами реєстру прав вимоги (в письмовому вигляді) з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору (до її коригування згідно з п.4.6 договору) на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам та їх зобов`язань по договорам забезпечення, що не засвідчені нотаріально, а також по відношенню до поручителів, майнових поручителів стосовно їх зобов`язань по договорам забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав у первісного кредитора.

У пункті 4.1 договору визначено, що ціна договору складає 54156217 грн. 48 коп. та підлягає коригуванню згідно з пунктом 4.6 цього договору. Новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору, на рахунок первісного кредитора, вказаний у п.12 цього договору в день укладення сторонами цього договору.

На підтвердження факту переходу права вимоги за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до нового кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги №270317АВ від 27.03.2017 року, позивач додатково надав апеляційному суду на спростування доводів апелянта додатки до договору, які засвідчують, власне, перехід такого права вимоги по даному кредитному договору, а саме: реєстр прав вимоги №1, в якому зазначено, зокрема, номер кредитного договору; особу позичальника, ідентифікуючі позичальника дані, дата видачі кредиту, дата закінчення договору, сума кредиту, загальна сума заборгованості, яка на дату відступлення права вимоги становила 129346 грн. 39 коп., з якої: 104647 грн. 95 коп. сума основного боргу; 12745 грн. 95 коп. сума простроченого боргу; 11926 грн. 85 коп. сума нарахованих процентів; сума прострочених процентів 25 грн. 64 коп.

Також позивач надав копію платіжного доручення №308 від 27.03.2017 року про перерахунок вказаної у пункті 4.1 договору суми на рахунок первісного кредитора.

Таким чином, факт переходу права вимоги за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до нового кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги №270317АВ від 27.03.2017 року підтверджено належними доказами у відповідності до умов цього договору, а тому доводи сторони відповідача в цій частині є безпідставними.

З наданих стороною відповідача квитанцій, оригінали яких досліджено апеляційним судом, встановлено, що відповідач сплачував платежі за кредитним договором, однак, допускав прострочення.

Останній платіж на погашення кредиту відповідач сплатив 27.03.2017 року на суму 4000 грн. первісному кредитору ПАТ «ВТБ Банк», що підтверджується наданою стороною відповідача апеляційному суду квитанцією №16140 від 27.03.2017 року.

Згідно Реєстру прав вимоги №1, що є додатком №1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (автокредити) №270317АВ від 27.03.2017 року, загальна сума заборгованості, станом на дату відступлення права вимоги, право на яку перейшло до позивача від первісного кредитора, складала 129346 грн. 39 коп., з якої: 104647 грн. 95 коп. сума основного боргу; 12745 грн. 95 коп. сума простроченого боргу; 11926 грн. 85 коп. сума нарахованих процентів; сума прострочених процентів 25 грн. 64 коп.

На вказану дату переходу права вимоги строк кредитного договору ще не закінчився і доказів про дострокове повернення кредиту відповідач суду не надав.

Таким чином, за умовами названого вище договору, позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 129346 грн. 39 коп.

При задоволенні позову в названій частині, колегія суддів виходить із того, що заявлені банком вимоги ґрунтуються на нормах матеріального права, зокрема, статті 526 ЦК України про те, що зобов`язання за договором повинні виконуватись стороною належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також статті 629 ЦК України про обов`язковість виконання сторонами укладеного договору.

Суд першої інстанції не в повній мірі встановив усі фактичні обставини справи, не дав належної оцінки доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, не проаналізував умови названих вище договорів, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не подавав до суду першої інстанції заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому визначених законом підстав для розгляду такої заяви (клопотання) апеляційним судом немає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача за наслідками розгляду справи апеляційним судом, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1961 грн. 82 коп., пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №R1В від 25.11.2011 року у розмірі 129346 гривень 39 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Таскомбанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1961 гривні 82 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич