КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(у порядку ухвалення додаткового рішення)

16 лютого 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/28854/21

Апеляційне провадження № 22-з/824/235/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державного підприємства «Укроборонресурси» про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укроборонресурси», треті особи: Фонд державного майна України, в.о. генерального директора Мусієнко Едуард Костянтинович про визнання незаконним пункту наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року у позові ОСОБА_1 до ДП «Укроборонресурси», треті особи: Фонд державного майна України, в.о. генерального директора Мусієнко Е.К. про визнання незаконним пункту наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено (т. 1 а.с. 194-198).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, 23 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (т. 1 а.с. 208-215).

Постановою Київського апеляційного суду від 19 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року - залишено без змін (т. 2 а.с. 79-85).

26 січня 2023 року Київським апеляційним судом отримано заяву представника ДП «Укроборонресурси» - адвоката Гайдамаченка В.Г. про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 36 100,00 грн. (т. 2 а.с. 88-99).

06 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. На обґрунтування заперечень зазначив, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, а представник відповідача - адвокат Гайдамаченко В.Г. не заявив про витрати на правничу допомогу. Крім того, справа про поновлення позивача на роботі є не складною, була розглянута за одне судове засідання і не вимагала додаткових зусиль по збору доказів окрім як підтримання заперечень проти позову, наданих в суді першої інстанції. Стягнення в суді апеляційної інстанції «гонорару успіху» вважав безпідставним. Відповідачем наданий до суду договір про надання правової допомоги який закінчив свою дію 31 грудня 2022 року, а відтак на момент розгляду справи апеляційним судом і ухвалення рішення апеляційного суду, вказаний договір втратив чинність, додатки до Договору є неналежним чином оформленими, заявлена сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою і завищеною, документи на підтвердження витрат на правничу допомогу складені у січні 2023 року тобто після закінчення строку дії договору, який закінчився 31 грудня 2022 року (т. 2 а.с. 110-115).

У судовому засіданні представник ДП «Укроборонресурси» -адвокат Гайдамаченко В.Г. підтримав подану заяву і просив її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 заперечували проти задоволення заяви і просили відмовити в її задоволенні, посилались на не співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені встановленим порядком, у т.ч. на зазначені адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази (т. 2 а.с. 128-129, 134).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 5 ст. 130, ч. 4 ст. 270, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «Укроборонресурси» - адвокат Гайдамаченко В.Г. просив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по справі, визначивши орієнтовний розрахунок суми витрат на правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн. (т. 2 а.с. 1-18, 27).

На підтвердження своїх повноважень адвокат Гайдамаченко В.Г. надав копію договору № 01/5 про надання професійної правничої допомоги від 27 травня 2022 року, укладеного з ДП «Укроборонресурси», та ордер на надання правничої (правової) допомоги (т. 2 а.с. 19-25).

23 січня 2023 року, тобто протягом п`яти днів після прийняття постанови апеляційним судом, представник ДП «Укроборонресурси» - адвокат Гайдамаченко В.Г. направив заяву про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 36 100,00 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції адвокат долучив копію додаткової угоди № 2 від 20 грудня 2022 року до договору про надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді № 01/5 від 27 травня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 19 січня 2023 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 19 січня 2023 року на суму 36 100,00 грн. (т. 2 а.с. 88-99).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 19 січня 2023 року адвокат Гайдамаченко В.Г. надав ДП «Укроборонресурси» наступні послуги в Київському апеляційному суді:

- надання правової консультації стосовно апеляційної скарги - 2 000,00 грн. (2 год.);

- ознайомлення, підготовка, вивчення, складення, написання та подання відзиву на апеляційну скаргу - 14 400,00 грн. (18 год. ? 800 грн.);

- підготовка та подання клопотання - 1 200,00 грн.;

- участь у судовому засіданні - 3 500,00 грн.;

- за досягнення позитивного результату клієнт сплачує гонорар успіху у розмірі 15 000,00 грн.;

- загальна сума гонорару становить - 36 100,00 грн.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заперечення, в яких зазначив, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, а представник відповідача - адвокат Гайдамаченко В.Г. не заявив про витрати на правничу допомогу. Крім того, справа про поновлення позивача на роботі є не складною, була розглянута за одне судове засідання і не вимагала додаткових зусиль по збору доказів окрім як підтримання заперечень проти позову, наданих в суді першої інстанції. Стягнення в суді апеляційної інстанції «гонорару успіху» вважав безпідставним. Відповідачем наданий до суду договір про надання правової допомоги який закінчив свою дію 31 грудня 2022 року, а відтак на момент розгляду справи апеляційним судом і ухвалення рішення апеляційного суду, вказаний договір втратив чинність, додатки до Договору є неналежним чином оформленими, заявлена сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою і завищеною, документи на підтвердження витрат на правничу допомогу складені у січні 2023 року тобто після закінчення строку дії договору, який закінчився 31 грудня 2022 року (а.с. 110-115).

Додана до відповіді на заперечення ОСОБА_1 копія додаткової угоди № 1 від 06 грудня 2022 року подана після спливу п`ятиденного строку, визначеного частиною 8 ст. 141 ЦПК України, тому, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими відповідні заперечення позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 . Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зауважив, що представник відповідача - адвокат Гайдамаченко В.Г. брав участь в розгляді справи апеляційним судом та на підтвердження повноважень надавав належно оформлений ордер на представництво інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 25).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Врахувавши вищевказане, колегія суддів погодилась з доводами позивача щодо завищеної суми витрат на правничу допомогу, яку відповідач просив стягнути з позивача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, оскільки такий розмір не відповідає складності справи, наданим адвокатом обсягом послуг в апеляційному суді та не відповідає критерію розумності.

Зокрема апеляційний суд вважає, що час (18 год.), витрачений на підготовку, вивчення, складення, написання та подання відзиву на апеляційну скаргу, є необґрунтованим, оскільки рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який зазначений адвокатом в акті виконаних робіт. У відзиві на апеляційну скаргу по справі стороною відповідача фактично відтворено правову позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Враховуючи вказане, апеляційний суд вважає завищеним розмір витрат на складення відзиву і надання правової консультації стосовно апеляційної скарги, та таким, що підлягає зменшенню до 1 500,00 грн.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованим включення до переліку наданих послуг подання клопотання на суму 1 200,00 грн., оскільки клопотання про долучення копій документів до відзиву (копії витягу з ЄРДР та копії вироку) представник ДП «Укроборонресурси» - адвокат Гайдамаченко В.Г. просив у судовому засіданні залишити без розгляду і таке клопотання було задоволено. Щодо поданого клопотання про долучення попереднього розрахунку судових витрат представник відповідача пояснив, що у долученому до відзиву розрахунку судових витрат було зроблено описки, тому подав розрахунок повторно з виправленими описками. Отже, витрати на подання клопотання у сумі 1 200,00 грн. не можуть бути враховані при визначенні розміру витрат правничої допомоги, який підлягає стягненню з позивача.

Також у акті приймання-передачі наданих послуг між відповідачем та адвокатом Гайдамаченко В.Г. погоджено сплату гонорару успіху у розмірі 15 000,00 грн. за досягнення позитивного результату у справі в апеляційному суді (т. 2 а.с. 94).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Врахувавши заперечення позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що «гонорар успіху» слід зменшити до 1 000,00 грн., оскільки заявлений розмір 15 000,00 грн. є завищеним, неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Справа судом апеляційної інстанції розглянута в одному судовому засіданні, тому підлягають відшкодуванню заявникові витрати на правничу допомогу адвоката за участь у судовому засіданні - 3 500,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, та враховуючи заперечення позивача суд визначає до стягнення суму витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000,00 грн., яка єспівмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З огляду на вищезазначене, оскільки витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції доведені, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «Укроборонресурси» 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Заяву Державного підприємства «Укроборонресурси» про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Укроборонресурси» () - 6 000,00 (шість тисяч) грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 лютого 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова