19.01.2023 Провадження по справі № 2/940/42/23
Справа № 940/834/22

РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Мандзюка С.В.

з участю секретаря судових засідань Романовської Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначено, що за час спільного проживання у шлюбі у позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Неповнолітні діти проживають з позивачем. Відповідачка ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, осіб на її утриманні не має, аліменти нікому не сплачує. Позивач не має можливості сам утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 06.09.2022 року відкрито провадження в справі, яку призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 09.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

11.01.2023 року відповідачка ОСОБА_2 надала до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 відмовити, зазначивши, що не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини на утримання сина, оскільки є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 3253 грн., яка є її єдиним доходом. Рухомого та нерухомого майна у власності не має. Крім того, стан здоров`я не дозволяє їй сплачувати аліменти у вказаному розмірі, так як потребує медичного обстеження і лікування. Наразі перебуває на обліку у онкологічному диспансері. Також вказала, що не ухиляється від батьківських обов`язків та регулярно надає дитині матеріальну допомогу у розмірах, які дозволяє її матеріальне становище (а. с. 58-74).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, надала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи здійснювати за її відсутності. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з підстав, викладених у письмовому запереченні від 11.01.2023 року.

Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

Місце проживання сторін та неповнолітнього ОСОБА_3 зареєстровано за однією адресою, що підтверджується довідкою № 1062 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 31.08.2022 року управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Тетіївської міської ради (а. с. 8).

Зі змісту позовної заяви та письмового заперечення на позовну заяву, наданого відповідачкою, вбачається, що ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Домовленостей щодо розміру аліментів на час подання позову між сторонами не досягнуто.

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1032260, позивач ОСОБА_1 має першу групу «А» інвалідності з дитинства довічно (а. с. 7).

Згідно копії довідки про доходи № 7345 7438 6643 1317 від 06.01.2023 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Сквирському об`єднаному управління ПФУ в Київської області і отримує пенсію за віком (а. с. 60).

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і статтею 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Положеннями Закону України«Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум становить: для дітей віком до 6 років 2272 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років 2833 грн.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідачка ОСОБА_2 аліменти нікому не сплачує, інших осіб на її утриманні не має, отже має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу).

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_2 посилалась на те, що є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 3253 грн., яка є її єдиним доходом. Рухомого та нерухомого майна у власності не має. Крім того, стан здоров`я не дозволяє їй сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), так як потребує медичного обстеження і лікування.

При цьому, ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у неї будь-якого майна.

Крім того, надана відповідачкою медична документація стосовно її стану здоров`я не підтверджує розміру матеріальних витрат, які вона здійснює щомісячно на лікування та придбання ліків.

Отже, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), відповідачка суду не надала.

Більш того, Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц дійшов висновку, що факт відсутності у батька чи матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На переконання суду такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме її інтересам, правам і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 79 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1073 грн. 60 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 79, 84, 180-182 Сімейного кодексу України, статтями 10, 12, 80, 81, 89, 141, 264, 276, 354, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.09.2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок на рахунок UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м.Київ / 22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. МАНДЗЮК