Дата документу 21.02.2023 Справа № 333/3505/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 333/3505/21

Провадження №22-ц/807/613/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Артеменка Євгена Анатолійовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2022 року, в складі судді Михайлової А.В., в справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що Концерн «МТМ», діючи на підставі статуту та чинного законодавства України, надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання з своєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 28759,44 грн. за період з 01.11.2018 року по 31.03.2021 року.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно.

Посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 , Концерн «МТМ» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користьзаборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01.11.2018 року по 31.03.2021 рокув розмірі 28759,44 грн. та судові витрати у сумі 2270, 00 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з листопада 2018 року по березень 2021 року включно у сумі 28 759, 44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» суму сплаченого судового збору в розмірі 2270, 00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Артеменка Є.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач, звернувшись до суду з позовом 26 травня 2021 року, пропустив трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла до травня 2019 року.

Від Концерну «МТМ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивачем не був пропущений трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, виходив з їх обґрунтованості, оскільки відповідач, як споживач, не позбавлена обов`язку утримувати майно, в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги, який належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, а надані позивачем розрахунки не спростовані відповідачем. Також позивач, звернувшись 26 травня 2021 року до суду з цим позовом про стягнення заборгованості за період з листопада 2018 року по березень 2021 року, не пропустив трирічний строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач (індивідуальний) фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено, що згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, станом на 28.05.2021 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 243753873 від 10.02.2021, ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Концерн «МТМ» надає послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У цій справі між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 як споживачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , надавалися житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, нарахування плати за які здійснювалися Концерном «МТМ».

ОСОБА_1 належним чином не виконувала обов`язок з оплати за комунальні послуги.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з листопада 2018 року по березень 2021 року становить 28759, 44 грн. (а.с. 5-8).

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.. 612 ч. 1 ЦК України).

В суді першої інстанції ОСОБА_1 було заявлено про застосування строків позовної давності.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Суд першої інстанції встановив обґрунтованою наявність заборгованості у відповідача за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга містить доводи лише щодо періоду, за який стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Пунктом 18 Правил № 630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 26 травня 2021 року.

Як зазначалось, позивачем нарахована заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по березень 2021 року.

Трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за листопад 2018 року спливає у грудні 2021 року.

Таким чином, позивач, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по березень 2021 року, звернувся до суду 26 травня 2021 року в межах трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач, звернувшись до суду з позовом 26 травня 2021 року, пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, яка виникла до травня 2019 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вони є безпідставними та зводяться до помилкового обрахунку трирічного строку позовної давності.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з листопада 2018 року по березень 2021 року включно у сумі 28 759, 44 грн.

Відповідачем не спростований вказаний розмір заборгованості належними та допустимими доказами.

Інших належних, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи по суті позовних вимог були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції щодо вирішення по суті позовних вимог без змін.

Проте, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Судом першої інстанції не з`ясовано, чи звільнена ОСОБА_1 від сплати судового збору.

В матеріалах справи міститься копія довідки від 17.03.2022 № 395932, яка прийнята апеляційним судом до уваги з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі, тазгідно якої ОСОБА_1 є інвалідом II групи безстроково (а.с. 71-72).

Отже, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, Концерну «МТМ» необхідно компенсувати за рахунок держави судовий збір в розмірі 2270, 00 грн., сплачений за подання позовної заяви.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору необхідно скасувати та прийняти постанову, якою компенсувати Концерну «МТМ» за рахунок держави судовий збір в розмірі 2270, 00 грн., сплачений за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Артеменка Євгена Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2022 рокув частині вирішення позовних вимог в цій справі залишити без змін.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2022 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судового збору скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою компенсувати Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в розмірі 2270, 00 грн., сплачений за подання позовної заяви, за рахунок державиу порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова