Справа № 216/3200/18
провадження 2/216/930/23
РІШЕННЯ

іменем України

11 січня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кравець А.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Демчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору іпотеки № 0-3 від 29.08.2008 року недійсним з моменту його вчинення,-

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ПАТ « УкрСиббанк», відповідно до якого, просила, визнати недійсним договору іпотеки № 0-3 від 29.08.2008 р. з моменту його вчинення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29.08.2008 з кінцевим терміном його виконання до 29.08.2029.

В забезпечення вищезазначеного кредитного договору було укладено договір іпотеки № 0-3 від 29.08.2008, згідно з яким Іпотекодавець повинен передати в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю Іпотекодавця. 29.08.2008 позивачем було укладено в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого Продавець передає у власність трьохкімнатну квартиру, а Покупець приймає дану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у власність і зобов`язується оплатити її вартість за ціною 347 222,00 грн. та на умовах, встановлених у цьому договорі. Розрахунок за квартиру було здійснено позивачем у присутності приватного нотаріуса в той же день і час, коли було посвідчено нотаріусом даний Договір купівлі-продажу. Згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо ) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право власності на придбану квартиру було позивачкою зареєстровано лише 02 вересня 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради. Незважаючи на це приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. посвідчується 29.08.2008 в 17:16 години Договір іпотеки № 0 -3 тільки на підставі посвідченого нею ж Договору купівлі продажу квартири від 09.08.2008 № 5160, що є грубим порушенням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006 року) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року та Закону України «Про нотаріат». Отже, позивач зазначає про порушення принципу відповідності моральним засадам суспільства, яке в такому випадку закон визначає як зловживання правом, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для недійсності правочину.

Окрім того, вчинений 29.08.2008 Договір іпотеки № 0 3 не було зареєстровано в Державному реєстрі Іпотек, як того вимагає Цивільний кодекс України та Закон України «Про Іпотеку». Враховуючи вищевикладені аргументи, позивач вважає, що Договір іпотеки має бути визнаний судом недійсним як такий, що порушує публічний порядок щодо здійснення державної реєстрації правочину шляхом внесення відомостей про нього до Реєстру іпотек, як того передбачає законодавство України та є недійсним з моменту його вчинення.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що, між АКІБ «Укрсибабанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29.08.2008. В забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором АКІБ «Укрсиббанк» було укладено з ОСОБА_2 . Договір іпотеки № 0-З від 29.08.2008 р., відповідно до якого позивач передає в іпотеку трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є його власністю. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити істотні умови. У разі відсутності в іпотечному договорі істотних вимог він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. У відповідності до вищезазначеного, на думку представника відповідача, договір іпотеки № 0-З від 29.08.2008 р. містить істотні умови визначені законодавцем. З огляду на неведене, відповідач вважає, що договір іпотеки № 0-З від 29.08.2008 р. за змістом та формою відповідає нормам матеріального права, які були чинними на момент його укладання, статтями 572-577 ЦК України, статтями 1,18 ЗУ «Про іпотеку» і підстав для визнання його недійсним не існує.

Представником позивача була надана суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що нотаріально посвідчений правочин необхідно реєструвати в Державному реєстрі правочинів, інакше такий правочин буде нікчемним. Перед посвідченням Договору іпотеки нотаріус зобов`язана пересвідчитися, що даний предмет іпотеки (нерухоме майно) дійсно належить іпотекодавцю на праві власності та має відповідну державну реєстрацію у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, і тільки потім учиняти договір іпотеки з послідуючим внесенням цих відомостей у Державний реєстр іпотек, як обтяження іпотекою, із зазначенням у витязі хто є іпотекодавцем, а хто іпотекодержатель, що впливає на пріоритет задоволення вимог, забезпечених предметом іпотеки. Згідно з абз.5.1.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону від 12.05.2006 року у разі порушення боржником основного зобов`язання, відповідно до іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких не передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після Державної реєстрації Іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права Іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту саме державної реєстрації іпотеки.

Представником відповідача, також надані додаткові пояснення, в яких зазначено, що договір купівлі продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Постановою КГС ВС від 24 січня 2020 р. № 910/10987/18 також вказано,, що Держана реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Як право власності на предмет іпотеки, так і іпотечне обтяження було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав та обтяжень в установленому законодавством порядку, що підтверджується витягом № 243113643.

Також в ході розгляду справи представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки на його думку позивачу було відомо що порушення його права відбулося під час засвідчення приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. Договору іпотеки № 0-З від 29.08.2008 року, то початок сплину строку позовної давності необхідно обраховувати, відповідно, із дня такого посвідчення.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 29.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого, Банк надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) у сумі 55 000,00 Доларів США з відсотковою ставкою 14% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №0-3 від 29.08.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим №5164, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

29.08.2008 Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. був внесений запис до Державного реєстру правочинів №3105257 про укладення та посвідчення Договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим номером 5160 (а.с.6).

Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - 29.08.2008 року був внесений запис про заборону на нерухоме майно №7827145 ( а.с. 40).

Згідно з витягом з державного реєстру іпотек Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - 29.08.2008 був внесений запис про іпотеку №2513940 (а.с.39).

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інше речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст. 331 Цивільного Кодексу України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено державну реєстрацію прав на таке нерухоме майно, зокрема квартиру.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про іпотеку» «Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.»

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч.2 ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державної реєстрації у випадках, та в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права та обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки, відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 ЗУ «Про іпотеку».)

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотеко давця та іпотеко держателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

для іпотекодавця та іпотеко держателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів;

2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер.

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що на виконання зазначеного, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та договір іпотеки № 0-3 було укладено одночасно, а саме 29.08.2008 р.

Таким чином, договір іпотеки № 0-3 від 29.08.2008 р. містить усі істотні умови визначені законодавцем.

Крім того, статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Постановою КМУ від 26.05.2004 р. № 671 Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів (чинної на дату укладення спірного правочину) визначено, що державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів

У п. 5 Порядку зазначається, що державній реєстрації підлягає договір купівлі-продажу, міни земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Пунктом 6 Порядку визначено, що державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

У пункті 1.1. договору іпотеки № 0-3 від 29.08.2008 р. зазначено, що предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.08.2008 р. за реєстром № 5160 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою 1.1, (бланки ВКТ № 215894, № 215895), зареєстрованого 29.08.2008 р. в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. № витягу 6435948, номер правочину 3105257, реєстраційний номер 2513940.

Таким чином, право власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстроване відповідно до вимог законодавства, чинного на дату укладення правочину.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 574, 575, 577, 585 ЦК України іпотека виникає на підставі нотаріально посвідченого договору з моменту його посвідчення. За положеннями ст.3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотеко держателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Також, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою КМУ від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 01 січня 2013 року).

Вказаний Порядок визначав реєстраторами державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що пунктом 6.2. договору іпотеки № 0-3 встановлено, що договір укладається з реєстрацією обтяжень нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек. Так само, в оспорюваному договорі іпотеки зазначено, що його зареєстровано в реєстрі за №5164 (а.с.3-4).

В силу пункту 102 Наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинної на момент вчинення оспорюваного правочину) визначено, що одночасно з посвідченням договору про іпотеку нотаріус, якщо це передбачено договором, накладає заборону на відчуження предмета іпотеки за правилами, викладеними в розділі 26 цієї Інструкції.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що у договорі іпотеки № 0-3 вказано, що заборону відчуження предмету іпотеки зареєстровано в реєстрі заборон за № 421 (а.с.4 зворот).

Також, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 накладено наступні обтяження: заборона на нерухоме майно, іпотека (а.с.40).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Однак під час судового розгляду було встановлено, що договір іпотеки № 0-3 укладено в письмовій формі, він підписаний всіма сторонами, посвідчений в нотаріальному порядку, до Державного реєстру іпотек внесено відповідний реєстраційний запис.

Таким чином, з огляду на наведене, договір іпотеки № 0- 3 від 29.08.2008 р. за змістом та формою відповідає нормам матеріального права, які були чинними на момент його укладення.

Також слід зазначити, що суд не приймає доводи відповідача, викладені в обґрунтування заяви про застосування спливу строку позовної давності, та вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності, виходячи з того, що виходячи з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29.08.2008 р. укладений з кінцевим терміном його виконання до 29.08.2029 року.

Згідно з ч.4 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, з цього випливає, що перебіг позовної давності в даному випадку, починається з кінцевого терміну виконання основного договору.

Статті 15, 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або з законом (ст. 16 ЦК України).

Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на вищенаведених норми спеціального та загального законодавства, суд приходить до висновку відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 15, 16, 182, 203, 210, 215, 236, 328, 334, 509, 574, 575, 577, 585, ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-80, 144, 263, 264, 284 ЦПК України, ст. ст. 2, 3, 5,7,18,23 Закону України «Про іпотеку», суд,-

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», який є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», про визнання недійсним Договору іпотеки № 0 з моменту його вчинення від 29.08.2008 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений о 15.00 год 18.01.2023.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

1) позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ;

2) відповідач: акціонерне товариство «УкрСиббанк», код за , місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12.

Суддя М.В. Бутенко