Ухвала

15 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 643/13910/21

провадження № 61-1845ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Курінного Дмитра Олеговича на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «Міжнародна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у якому просив суд стягнути з ТДВ «МСК» на свою користь страхове відшкодування у розмірі ліміту виплати за полісом №АК8990204, що діяв станом на 13 грудня 2018 року, стягнути з ОСОБА_1 як відшкодування матеріальної шкоди 1 304 231,80 грн та моральної шкоди 300 000,00 грн.

Разом з позовною заявою подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просив накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_1 , а саме на автомобіль «AUDI Q5» VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Заява мотивована тим, що відновлювальний ремонт автомобіля позивача становить 1 304 231,80 грн, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 06 березня 2019 року № 3617. Вважає, що саме ОСОБА_1 є відповідальною за відшкодування шкоди у ДТП, що сталася 13 грудня 2018 року. Відповідно до інформації з відкритих даних МВС України ОСОБА_1 є власником автомобіля «AUDI Q5», вартість якого є співмірною з ціною пред`явленого ним позову. Зазначає, що з часу ДТП минуло понад 2 роки, а ОСОБА_1 не мала й не має наміру відшкодовувати шкоду та визнавати свою вину, тому існує реальна загроза, о у подальшому рішення суду не буде виконане, якщо не будуть вжиті заходи забезпечення позову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2021 року, заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_1 , а саме на автомобіль «AUDI Q5» VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Судові рішення мотивовано тим, що між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач обґрунтовано навів припущення, що відчуження відповідачем майна, яке йому належить, унеможливить виконання майбутнього рішення суду.

У лютому 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Курінного Д. О. на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строк на касаційне оскарження судових рішень, оскільки відправлено до Верховного Суду 04 лютого 2023 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У своєму клопотанні заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови було направлено на електронну пошту 09 січня 2023 року, про що надає відповідні докази.

Зважаючи на те, що у касаційній скарзі містяться докази поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, вважаємо за можливе його поновити.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Курінний Д. О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не надали оцінку тій обставині, що подана заява не містить доказів того, що майно, на яке накладено арешт, належить відповідачу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Судами встановлено, що предметом позову у справі № 643/16910/21 є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Встановивши, що між сторонами виник реальний спір щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а розмір суми, яку заявник просить стягнути складає 1 604 231,80 грн, тому у разі задоволення позовних вимог забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача унеможливить відчуження вказаного майна третім особам та забезпечить ефективне виконання судового рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що вжиття заходів забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Курінного Д. О. на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Курінного Дмитра Олеговича про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Курінному Дмитру Олеговичу строк на касаційне оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Курінного Дмитра Олеговича на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян