Справа № 184/1856/22
Номер провадження 2/184/59/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

14 лютого 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаша В.І.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду до відповідача про виселення. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вона є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира мала статус спільного майна подружжя. Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 10 листопада 2004 року квартира була придбана на ім`я відповідача - ОСОБА_2 . Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 11 вересня 2013 по справі 18/2861/13-ц квартира визнана спільною сумісною власністю подружжя, здійснено поділ майна, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири, про що зроблено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 27 січня 201 року по справі 1984/2246/13-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. У зв`язку з невиконанням виконавчого листа № 2/184/515/13, виданого 08.08.2013р. Орджонікідзевським міським судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Покровським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вжито заходів щодо примусової реалізації майна, належного ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Оскільки майно з прилюдних торгів продане не було, стягувачу було запропоновано залишити майно за собою в рахунок погашення боргу. Відповідно до Свідоцтва про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 01.11.2018 року, позивач набула права власності на частку квартири. Таким чином, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 в цілому, квартира втратила статус спільного майна подружжя і є особистою власністю позивача. Проте, на час звернення до суду з цим позовом, колишній співвласник, ОСОБА_2 , продовжує проживати у цій квартирі, створює власнику перешкоди у користуванні своїм майном. Позивач декілька разів зверталася до відділення поліції, про що свідчить заява про скоєння кримінального правопорушення та повідомлення Покровського відділення поліції Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 25.09.2020. Проте, відповідач приміщення не звільнив, продовжує без правових підстав користуватися квартирою, комунальні послуги не сплачує, добровільно виселитися не бажає. Внаслідок цього позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив не надав.

Крім того, на адресу суду органом зв`язку повернуте рекомендоване повідомлення з відміткою «немає вдома», з огляду на що відповідач, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

14.02.2023р. судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору купівлі-продажу від 10 листопада 2004 року ОСОБА_2 купив, а ОСОБА_7 продала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу належить квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 11.09.2013р. справа №№184/2861/13-ц, 2/184/610/13 визнано квартиру АДРЕСА_2 , власником якої на підставі договору купівлі продажу від 10 листопада 2004 року значиться ОСОБА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та поділено квартиру АДРЕСА_2 шляхом залишення 1/2 її частини ОСОБА_2 та виділення 1/2 її частини ОСОБА_4 з встановленням за нею права власності.

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 4408186 про право власності на 1/2 частку квартири за ОСОБА_4 .

Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 27 січня 201 року по справі 1984/2246/13-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, прізвище позивача змінено з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

14.02.2017р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб, прізвище ОСОБА_11 змінено на ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу Серії НОМЕР_1 .

У зв`язку з невиконанням виконавчого листа № 2/184/515/13, виданого 08.08.2013р. Орджонікідзевським міським судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Покровським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вжито заходів щодо примусової реалізації майна, належного ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки майно з прилюдних торгів продане не було, стягувачу було запропоновано залишити майно за собою в рахунок погашення боргу.

Так, відповідно до Свідоцтва про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 01.11.2018 року, позивач ОСОБА_1 набула права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 в цілому, тобто квартира втратила статус спільного майна подружжя і є особистою власністю позивача.

Проте, як вказує позивач на час звернення до суду з цим позовом колишній співвласник, ОСОБА_2 , продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_1 та створює власнику перешкоди у користуванні своїм майном.

Позивач зверталася до Покровського відділення поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про скоєння кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із повідомлення Покровського відділення поліції Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 25.09.2020, в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються цивільно-правові відносини.

На даний час, відповідач приміщення не звільнив, продовжує без правових підстав користуватися квартирою, комунальні послуги не сплачує, добровільно виселитися не бажає.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі й шляхом виселення. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Як вже було зазначено вище, способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6- 2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6- І3113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61- 29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61- 17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.11.2016 року у справі № 6709цс16 зробив висновок, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказаний висновок розглядався ВП ВС на предмет необхідності відступу від нього у справі №447/455/17 і ВП ВС не знайшла підстав для відступу від нього.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не є власником квартири, не є членом сім`ї позивача, жодних договорів на користування житловим приміщенням між сторонами не укладено.

З огляду на вищезазначене, у відповідача ОСОБА_2 відсутні будь-які правові підстави для зайняття та використання ним квартирою.

На підставі викладеного, оскільки право власності позивача є беззаперечним, що набуто з правових підстав, зважаючи на те, що відповідач не має права перешкоджати позивачу у користуванні квартирою, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 судові витрати по справі у сумі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.02.2023р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш