Справа № 159/4299/22
Провадження № 2/159/217/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Бакай Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що згідно договору дарування від 03.07.2020 року ОСОБА_2 подарував йому квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач не проживає за місцем реєстрації з жовтня 2020 року інтересу до житла не проявляє, веде аморальний спосіб життя, витрат по оплаті комунальних послуг не несе, його речі в квартирі відсутні. В добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстрації. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі призводить до порушення його прав, як власника житла. Відповідач не є власником квартири та не проживає в квартирі більше року. Посилається на ст.ст.321, 383, 391, 405 ЦК України. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням. Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви просить слухати справу без його участі, позов підтримує, просить суд його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви просить розглянути справу без його участі, позов визнає, вказуючи на те, що він дійсно більше року не мешкає за місцем реєстрації, проживає по АДРЕСА_2 .

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщеннямобґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 03.07.2020 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.07.2020 року, ОСОБА_2 передав безоплатно, а ОСОБА_1 прийняв в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги в квартирі АДРЕСА_1 з 21.07.2020 року зареєстрований ОСОБА_2 .

Згідно відповіді відділу обліку та мониторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 01.11.2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ковель, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 21.07.2020 року.

Судом встановлено, позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , яку він отримав вдар 03.07.2020 року від ОСОБА_2 за договором дарування, відповідач ОСОБА_2 , як колишній власник квартири, зареєстрований за адресою квартири, але більше двох років в спірній квартирі не мешкає, мешкає за іншою адресою по АДРЕСА_2 , комунальних платежів не сплачує, його особисті речі в квартирі відсутні. Поважних причин відсутності відповідача на спірній житловій площі строком понад два роки, як і обставин з яких за відповідачем зберігається право користування цим житловим приміщенням на час його відсутності, не встановлено. Суд вважає можливим захистити право позивача, як власника житла, шляхом усунення перешкод у праві користування нерухомим майном у вигляді квартири шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житла може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вказаний правовий висновок викладений в Постанові ВС від 13.10.2020 року справа №447/455/17.

Враховуючи припинення права власності на житло у відповідача ОСОБА_2 , не проживання відповідача більше двох років в спірній квартирі, яка належить на праві власності позивачу, мешкання за іншою адресою, враховуючи, що відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, визнав позов, з метою захисту права власності позивача та права позивача на вільне розпорядження своїм майном, суд вважає, що ОСОБА_2 підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст.317, 319, 383, 391, 401-402, 405-406 ЦК України,ст.ст.12, 89, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя:М. В. ГРІДЯЄВА