Справа № 459/931/22
Провадження № 2/459/172/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кузьмич С.З.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

16.05.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності сторін, як майно, що істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових та грошових затрат другого з подружжя та здійснити поділ цієї квартири шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників в розмірі по Ѕ частці за кожним; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя речі та майно, а саме: тумбу, вітальню, кутовий диван, ліжко, стільці 4 шт., стіл, передпокій, 2 шафи-купе, стіл письмовий, пенал, кухню, телевізор «Hisens», мікрохвильову піч «Delfa», телевізор «Bravis», комп`ютерну акустику, комп`ютерне програмування та поділити зазначене майно; визнати в порядку поділу майна подружжя за ним кухню, стільці 4 шт.,стіл, 2 шафи-купе, право власності на решту перелічених речей визнати за відповідачем. На обґрунтування своїх вимог послався на те, що 01.06.2018 року був зареєстрований шлюб з між ним та відповідачем. Спільно ними було прийнято рішення проживати у квартирі на АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 . Маючи кошти, він розпочав дороговартісний ремонт у вищевказані квартирі, майже усі роботи виконував самостійно, купував будівельні матеріали для здійснення ремонтних робіт, техніку та меблі. 22.03.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що квартира, яка куплена відповідачем до укладення шлюбу, внаслідок зробленого ним ремонту та встановленої техніки та меблів збільшилася у своїй вартості за його рахунок, тобто за час шлюбу відбулося покращення цього майна і він має право на її частину. Вказує, що поніс судові витрати, які просить сягнути з відповідача.

30.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

20.06.2022 року відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала. Зазначила, що у квартирі, яка була придбана нею до шлюбу з позивачем, вони почали доробляти ремонтні роботи, які вже тривали. Кошти на ремонт вона заробляла сама, оскільки була офіційно працевлаштована, а також їх їй надавала мати, яка перебувала на заробітках. Незважаючи на те, що позивач працював на ПАТ «Шахті Надія», заробітну плату роботодавець виплачував не вчасно і лише відсотками, тому реальні доходи позивача становили 1500-2000 грн в місяць. Товарні чеки, які ОСОБА_1 додає до позовної заяви, не підтверджують факту купівлі будівельних матеріалів саме для проведення ремонтних робіт у її квартирі. Щодо купівлі меблів та побутової техніки, така переважно купувалася в кредит, який вона виплачувала з коштів, які надавав колишній чоловік на утримання дітей. Вказує, що жодних доказів того, що квартира істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат позивачем не подано, тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивача пояснив, що на момент укладення шлюбу з відповідачем у квартирі були замінені лише вікна. Ремонтні роботи тривали з 2018 року по квітень 2019 року. Майже всі роботи він виконував самостійно, а також зазначив, що мав заощадження у розмірі 100000 грн, які витратив на ремонт квартири. З липня 2019 року вони почали спільно проживати у спірній квартирі, оскільки ремонт у ній було завершено. Деяке майно було куплено у кредит, який був оформлений на відповідача, а інше - за спільні кошти. У квартирі була частина меблів та будівельних матеріалів, які були куплені відповідачем ще до укладення шлюбу, однак після одруження більшу частину коштів для здійснення ремонтних робіт та купівлі побутової техніки та меблів надавав він.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснила, що квартира набута та у ній було розпочато ремонтні роботи ще до укладення шлюбу з позивачем. Також було куплено будівельні матеріали для здійснення таких робіт. Її матір поїхала на заробітки у Польщу для того, щоб допомогти їй завершити ремонт у квартирі. Після одруження з ОСОБА_1 спільно було прийняте рішення проживати у спірній квартирі. Позивач попросив свого друга зробити ремонт у квартирі. Чи оплачував він послуги за виконання ремонтних робіт, їй не відомо. На момент переїзду у квартирі вже була частина меблів, інші кухня, стіл, стільці, прихожа з шафою-купе, шафа-купе, телевізор вони купували спільно. Меблі у дитячу кімнату були куплені за кошти колишнього чоловіка дочки. Позивач працював на шахті «Надія», яка була на стадії закриття, тому заробітної плати йому не виплачували. Не заперечила щодо поділу майна у спосіб, про який просить позивач, проте з компенсацією їй половини вартості цього майна. Крім цього зазначила, що повернула позивачу кошти за куплений ним телевізор «Bravis» у розмірі 15000 грн.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що є подругою відповідача. Спірна квартира була куплена ОСОБА_4 ще до укладення шлюбу з ОСОБА_6 . Квартира була куплена у житловому стані, але відповідач розпочала робити у ній ремонт. Будівельні матеріали для здійснення ремонтних робіт були куплені за кошти матері ОСОБА_4 , її колишнього чоловіка та її власні кошти ще до укладення шлюбу між позивачем та відповідачем та частина їх зберігалася у квартирі матері. Зі слів відповідача їй відомо, що позивач коштів не мав, оскільки йому не виплачували заробітної плати за місцем роботи, а за кошти, які їй сплачував колишній чоловік на утримання дітей, погашала кредит за придбані меблі.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засідання пояснив, що допомагав здійснювати ремонтні роботи у спірній квартирі на прохання ОСОБА_1 . Квартира була без сучасного ремонту, але придатною для життя. Позивач робив ремонтні роботи сам, а іноді просив його про допомогу, на що він погоджувався, коштів за свою працю не отримував. Він був у квартирі після завершення ремонтних робіт, зміни в ній були суттєвими, за чий кошт було здійснено ремонт йому не відомо.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що вперше у спірній квартирі був весною 2018 року, приходив подивитися на обсяг необхідних ремонтних робіт. Вказав, що здійснював у квартирі монтажні роботи. За чий кошт здійснювався ремонт у квартирі та коли були куплені будівельні матеріали йому не відомо.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідача. Зазначила, що квартира була купленою у 2017 році, у ній можна було проживати, однак не було меблів. У тому ж році вона поїхала на заробітки у Польщу, а зароблені кошти передавала дочці для виконання ремонту у цій квартирі. У той час було замінено вікна та двері у квартирі. Усі будівельні матеріали були куплені за її кошти та за кошти відповідача. Вона дала 7000 грн для купівлі шафи. Меблі у дитячу кімнату були куплені за кошти колишнього чоловіка дочки.

Вислухавши сторін, їхніх представників та свідків, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Судом установлено, що шлюб між сторонами було укладено 01.06.2018 року.

22.03.2022 року цей шлюб було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 .

Відповідач набула право власності на квартиру на АДРЕСА_1 до укладення шлюбу з позивачем, що сторонами визнається.

Відповідно до чеків та квитанцій за період проживання сторін у зареєстрованому шлюбі були придбані такі меблі та побутова техніка: тумби (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 12.03.2020 р.), вартістю 2872,00 грн.; вітальню (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 08.06.2019 р.), вартістю 12224,00 грн.; кутовий диван (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від15.02.2019 р.), вартістю 13179,00 грн.; ліжко (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 11.06.2019 р.), вартістю 13328,00 грн.; стільці 4 шт.,вартістю 6203,25 грн. та стіл, вартістю 5400,00 грн. (товарний чек ФОП ОСОБА_10 11.06.2019 р.); передпокій (товарний чек від 16.06.2020 р.), вартістю 6700,00 грн.; шафа-купе (товарний чек від 26.06.2019 р.), вартістю 9900,00 грн.; шафа-купе ( товарний чек від 01.10.2019 р.), вартістю 6550,00 грн.; стіл письмовий,вартістю 2500,00 грн., пенал, вартістю 3000,00 грн. (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 08.06.2019 р.); кухня (товарний чек від 04.04.2021 р.), вартістю 33500 грн.; телевізор «Hisens» (фіскальний чек від 30.12.2019 р.), вартістю 4749,90 грн.; мікрохвильову піч «Delfa» (фіскальний чек від 15.06.2019 р.), вартістю 1290,00 грн.; телевізор «Bravis», вартістю 3070,00 грн., комп`ютерну акустику, вартістю 899,00 грн., комп`ютерне програмування, вартістю 749,00 грн. (фіскальний чек від 24.11.2018 року). Загальна вартість придбаних речей становить 126121,95 грн.

Згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 62 СК України).

Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі він та відповідач спільними зусиллями зробили ремонт, облаштували спірну квартиру для проживання, у результаті чого її оціночна вартість збільшилась.

Разом з тим, суд зазначає, що трудові затрати необхідно розуміти як особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути спрямована на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову ухвалюється судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, а співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального дорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Отже, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року при розгляді справи № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що вартість квартири істотно збільшилася за час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, також відсутні відомості про те, яка загальна вартість покрашень спірної квартири, що, на думку позивача, істотно збільшило її вартість внаслідок його трудових та грошових затрат.

Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності сторін та її поділ шляхом визначення по Ѕ ідеальній частці за кожним із співвласників.

Оспорювані меблі та побутова техніка набуті сторонами за час шлюбу, тому належать їм на праві спільної сумісної власності.

Суд відхиляє доводи відповідача про неналежність до спільної сумісної власності письмового столу та пеналу, оскільки нею не подано жодного доказу на підтвердження цих обставин, чим не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на це майно.

У матеріалах справи відсутні докази припинення права спільної сумісної власності сторін на телевізор «Bravis», тому такий є власністю останніх.

Оскільки між сторонами відсутній спір щодо поділу майна, таке підлягає поділу у спосіб, про який просить позивач, з визнанням права особистої приватної власності на відповідне майно за кожною зі сторін.

Суд звертає увагу на те, що вартість майна, право власності на яке позивач просить визнати за відповідачем, становить 64568,70 грн. та перевищує вартість майна, право власності на яке він просить визнати за собою, що становить 61553,25 грн. Ураховуючи те, що згідно із законом частки майна дружини та чоловіка є рівними, за наведених обставин вимога відповідача про компенсацію їй позивачем вартості майна є безпідставною. Крім того, відповідачем не зазначено як майна, грошову компенсації за яке вона просить, так і розміру компенсації.

Отже, вимоги про визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та його поділ задовольняються.

Ураховуючи часткове задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 992,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 таке майно: тумбу (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 12.03.2020 р.), вітальню (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 08.06.2019 р.), кутовий диван (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від15.02.2019 р.), ліжко (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 11.06.2019 р.), стільці 4 шт., стіл (товарний чек ФОП ОСОБА_10 11.06.2019 р.), передпокій (товарний чек від 16.06.2020 р.), шафа-купе (товарний чек від 26.06.2019 р.), шафа-купе ( товарний чек від 01.10.2019 р.), стіл письмовий, пенал (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 08.06.2019 р.), кухня (товарний чек від 04.04.2021 р.), телевізор «Hisens» (фіскальний чек від 30.12.2019 р.), мікрохвильову піч «Delfa» (фіскальний чек від 15.06.2019 р.), телевізор «Bravis», комп`ютерну акустику, комп`ютерне програмування (фіскальний чек від 24.11.2018 року).

Поділити між сторонами вищезазначене майно.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на: кухню (товарний чек від 04.04.2021 р.), 4 шт. стільців, стіл (товарний чек ФОП ОСОБА_10 11.06.2019 р.), шафа-купе (товарний чек від 26.06.2019 р.), шафа-купе (товарний чек від 01.10.2019 р.) .

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на: (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 12.03.2020 р.), вітальню (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 08.06.2019 р.), кутовий диван (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від15.02.2019 р.), ліжко (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 11.06.2019 р.), передпокій (товарний чек від 16.06.2020 р.), стіл письмовий, пенал (товарний чек ФОП ОСОБА_10 від 08.06.2019 р.), телевізор «Hisens» (фіскальний чек від 30.12.2019 р.), мікрохвильову піч «Delfa» (фіскальний чек від 15.06.2019 р.), телевізор «Bravis», комп`ютерну акустику, комп`ютерне програмування (фіскальний чек від 24.11.2018 року).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 992,40 грн. сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 )

Повний текст рішення виготовлено 16.01.2023 року .

Суддя: В. В. Грабовський