Справа № 286/2464/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Чижевського А.П.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автомагісталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку , -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Приватного підприємства «Автомагістраль», в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, що складає 62388,78 грн. та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку в сумі 64506 грн., мотивуючи тим, що у період з 01.09.2019 року по 29.06.2022 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений наказом від 29.06.2022 року за власним бажанням; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку, тому просить на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України позов задоволити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи зокрема тим, що внаслідок воєнного стану, ведення бойових дій і інших обставин непереборної сили, в тому числі існування бюджетної заборгованості за виконані підприємством роботи та надані послуги, підприємство змушене було припинити виплату заробітної плати працівникам та сплату бюджетних платежів; вказані обставини свідчать про відсутність вини підприємства у нездійсненні своєчасного розрахунку з працівниками; крім того, позивачем здійснено невірний розрахунок середньомісячного заробітку; відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці.

Ухвалами суду від 31.10.2022 року, від 22.03.2022 року та від 14.12.2022 року за клопотанням представника відповідача адвоката Корзаченка В.М. проведення судових засідань, в тому числі і судового засідання 18.01.2023 року, призначалося в режимі відеоконферанції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів. Проте представник відповідача 18.01.2022 року на зв`язок з судом в режимі відеоконференції не вийшов. Відтак, відповідач, будучи належно повідомленим, в судове засідання представника не скерував, причин неявки суду не повідомив, заяв і клопотань не заявляв.

Враховуючи, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, так як правова позиція сторони відповідача по суті спору висловлена ним у відзиві на позовну заяву, а відповіді на відзив позивач не надавав, тому, керуючись нормами ст.223 ЦПК України, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності сторони відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги та доводи позову підтримали, просили його задоволити, з мотивів у ньому наведених.

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 з 01.09.2019 року перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «Автомагістраль» та 29.06.2022 року був звільнений з роботи водія автотранспортних засобів відділу головного механіка ПП «Автомагістраль» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпПУ, що стверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з довідки форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу. Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пенсійний фонд України» стосовно особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період роботи на ПП «Автомагістраль», код 31481658, сума заробітку для нарахування пенсії у 2022 році склала: за лютий 8950 грн, за березень 0 грн, за квітень 10434,78 грн, за травень 7378,88 грн., за червень 35625,12 грн. Тобто загальний нарахований дохід працівника без обов`язкових відрахувань до бюджету за період з 01.02.2022 року по 29.06.2022 року склав 62388,78 грн.

Як вбачається з довідки ПП «Автомагістраль» про доходи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , від 18.10.2022 року дохід останнього за вирахуванням ПДФО за період з лютого по червень 2022 року склав 51158,80 грн., в тому числі за лютий 7339 грн., за березень 0 грн., за квітень 8556,52 грн., за травень 6050,68 грн., за червень 29212,60 грн.; виплачено у лютому 2022 року 3600 грн. Середньоденний дохід працівника становив 597,51 грн.

Тобто відповідач при звільненні працівника з позивачем своєчасно не розрахувався, остаточного розрахунку по заробітній платі не провів. Відтак, документально підтверджений розмір заборгованості відповідача по заробітній платі позивача становить 47558,80 грн. (51158,80-3600), тобто менше ніж заявлено до стягнення в позові (62388,78 грн.). Доказів погашення відповідачем заборгованість по заробітній платі позивача на момент розгляду справи в суді сторонам суду не надано.

Відповідно до ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Розрахунок середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100.

Однак, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі позову 64506 грн. розрахунково обчислений позивачем без дотримання алгоритму, встановленого законодавством, помилково виходячи із середньомісячного заробітку, а не із середньоденного заробітку за два повні останні місяці роботи, за період трьох місяців затримки, а не за кожен день затримки.

Щодо підстав стягнення середнього заробітку, то суд констатує, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів і не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП (постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Проте відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, покликання відповідача у спростування вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій на території розташування підприємства у період з 25.02.2022 року по 03.04.2022 року, що мало наслідком знищення майна підприємства, а також інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, внаслідок чого підприємство змушене було припинити виплату заробітної плати працівникам та сплату бюджетних платежів, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі позивача в сумі 47558,80 грн. та невиплати її працівнику, як при звільненні, так і на момент розгляду справи в суді, а відтак, і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати. Проте оскільки порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок ведення бойових дій, відтак, в силу закону роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню частково в сумі 47558,80 грн., а у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку слід відмовити повністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, Київська область, Бучанський (Вишгородський) район, с.Синяк, вул.Київська, 68, ідентифікаційний код юридичної особи 31481658) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості по заробітній платі в сумі 47558,80 грн.

Стягнути Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, Київська область, Бучанський (Вишгородський) район, с.Синяк, вул.Київська, 68, ідентифікаційний код юридичної особи 31481658) на користь держави судовий збір в сумі 703,14 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.01.2023 року.

Суддя: В. І. Вачко