Постанова

Іменем України

13 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 463/7496/21

провадження № 61-8034св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна

за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк», банк), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна.

Підставою позовних вимог ОСОБА_1 зазначив те, що 07 квітня 2008 року між ним і банком укладено кредитний договір № 61/08/Ф, за умовами якого банк надав йому кредит у розмірі 75 000,00 дол. США на строк до 06 квітня 2023 року.

На забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами 08 квітня 2008 року укладений іпотечний договір, за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Свої зобов`язання за кредитним договором позивач достроково виконав у повному обсязі 30 грудня 2011 року.

10 травня 2017 року на заяву позивача про припинення іпотеки у зв`язку з виконанням умов кредитного договору банк повідомив про наявність заборгованості за кредитом, а саме 4,13 дол. США пені за прострочення сплати процентів та 0,43 дол. США - 3 % річних за прострочення сплати процентів. Цю вимогу банку позивач виконав 23 травня 2017 року, після чого неодноразово звертався і до банку, і до Фонду з вимогою припинення іпотеки, проте його заяви залишилися без відповіді.

Після цього ОСОБА_1 15 грудня 2020 року звернувся до приватного нотаріуса з проханням зняти заборону щодо відчуження спірного нерухомого майна, реєстрацію припинення обтяжень і припинення іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак нотаріус відмовив йому у зв`язку із відсутністю відповідної заяви банку з необхідним переліком документів.

Враховуючи наведене, а також те, що банк ліквідовано, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Личаківський районний суд м. Львова рішенням від 15 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «Брокбізнесбанк» і Фонд не є належними відповідачами у цій справі, адже банк ліквідовано, а повноваження Фонду припинилися у зв`язку з ліквідацією банку.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Львівський апеляційний суд постановою від 06 квітня 2022 року, з урахуванням ухвали від 23 червня 2022 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року скасував, прийняв постанову, якою позов у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду задовольнив. Визнав припиненою іпотеку нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат житловою площею 55,20 кв. м, загальною площею 85,83 кв. м, встановлену на підставі іпотечного договору, який укладений 08 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 . Вилучив з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження вказаної квартири. У частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Брокбізнесбанк» провадження у справі закрив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що умови кредитного договору позивач виконав у повному обсязі, доказів наявності у нього заборгованості за кредитним договором немає, також немає і доказів відступлення банком права вимоги за цим договором. Крім цього, позивач неодноразово під час ліквідації банку звертався до Фонду для вирішення цього питання, проте його звернення залишилися поза увагою відповідача. Оскільки банк ліквідовано до звернення до суду з цим позовом, провадження у справі в частині вимог, заявлених до банку, підлягає закриттю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, пояснень на неї, та їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 18 серпня 2022 року, Фонд просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на не врахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16, у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 334/8020/18, від 04 листопада 2020 року у справі № 335/1896/15-ц, від 06 квітня 2022 року у справі № 761/19024/20; суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, адже суд не дослідив зібраних у справі доказів та не надав їм належної правової оцінки.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

ПАТ «Брокбізнесбанк» і Фонд є окремими суб`єктами права, самостійно існуючими юридичними особами. З моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього законодавством функцій, які визначені статтею 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації і внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» завершено, банк ліквідовано без правонаступництва. Фонд не є стороною договорів, укладених між позивачем і ПАТ «Брокбізнесбанк», відповідно Фонд не має права на звернення до державного реєстратора для вчинення певних дій, немає первинних документів банку, які підтверджують або спростовують інформацію про виконання позивачем своїх зобов`язань за укладеними між ним і банком договорами. Саме тому Фонд у цих правовідносинах є неналежним відповідачем, як правильно було встановлено судом першої інстанції у своєму рішенні.

Ефективність захисту порушених прав не зводиться лише до безпрецедентного відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача, а й до того, що суд, поміж цим, повинен дослідити можливий, законний, правовий механізм ефективного виконання такого рішення. Тобто рішення суду повинно відповідати принципу верховенства права.

Оскільки касаційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням апеляційного суду в частині закриття провадження у справі щодо вимог заявлених до банку, предметом касаційного перегляду є постанова апеляційного суду в частині вирішення вимог, заявлених до Фонду (стаття 400 ЦПК України).

14 грудня 2022 року до Верховного Суду надійшли пояснення адвоката Буловчак Х. Р. як представника ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивовані законністю і обґрунтованістю рішення апеляційного суду.

Позивач з березня 2014 року до 15 жовтня 2019 року, тобто до повної ліквідації банку та припинення повноважень Фонду, неодноразово направляв звернення та вимоги до обох відповідачів про виконання обов`язку припинити іпотеку та зняти обмеження на майно, проте жоден з відповідачів зобов`язання відповідно до частини дев`ятої статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не виконав. Зазначаючи про те, що повноваження уповноваженої особи Фонду з ліквідацією банку припинені, Фонд не вказує, хто тепер має відповідати за невчинення ними в межах повноважень відповідних дій на розгляд його заяв та клопотань щодо припинення іпотеки.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

28 листопада 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2023 року у зв`язку з перебуванням судді Черняк Ю. В. у відпустці пов`язаною з вагітністю та пологами справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 квітня 2008 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Брокбізнесбанк» укладено кредитний договір № 61/08/Ф, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 75 000,00 дол. США на строк з 07 квітня 2008 року до 06 квітня 2023 року зі сплатою 14,50 % річних.

На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 08 квітня 2008 року між позивачем і банком укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , пунктом 1.2 якого визначено строк дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

На підставі іпотечного договору до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек внесені відповідні записи про обтяження.

30 грудня 2011 року ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, достроково повернув суму кредиту та сплатив інші платежі, передбачені договором.

ОСОБА_1 звернувся з письмовим зверненням (заявою) до ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо припинення обтяження на майно, оскільки повністю сплатив тіло кредиту та нараховані відсотки згідно з договором.

На звернення ОСОБА_1 про припинення обтяжень на спірне майно у зв`язку з повним виконанням умов кредитного договору ПАТ «Брокбізнесбанк» листом від 10 травня 2017 року № 2791 повідомило, що станом на 27 квітня 2017 року у ОСОБА_1 за кредитним договором існує заборгованість: 4,13 дол. США пені за прострочення сплати процентів та 0,43 дол. США - 3 % річних за прострочення сплати процентів за весь час такого прострочення.

23 травня 2017 року ОСОБА_1 здійснив відповідну оплату та знову звернувся до ПАТ «Брокбізнесбанк» із заявою про припинення обтяження на заставлене майно, до якої додав копію платіжної квитанції від 23 травня 2017 року № 0.0.772253200, що підтверджує повне виконання зобов`язання.

На заяву ОСОБА_1 від 23 травня 2017 року уповноважена особа Фонду 11 липня 2017 року листом № 3932 повідомила, що з 11 червня 2014 року розпочата ліквідація АТ «Брокбізнесбанк» на підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», тому для підготовки інформації яка запитується у зверненні, необхідний додатковий строк, з цих підстав відповідь на його звернення буде надано окремим листом в межах продовженого строку розгляду звернень.

Листом від 02 липня 2020 року № 35-036-8583/20 Фонд повідомив ОСОБА_1 , що за інформацією, що знаходиться в розпорядженні Фонду протягом ліквідаційної процедури ПАТ «Брокбізнесбанк», станом на 01 липня 2020 року зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 квітня 2008 року № 61/08/ф клієнта перед ПАТ «Брокбізнесбанк» відсутня.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Системний аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що після сплати боржником перед банком боргу у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц.

Установивши, що ОСОБА_1 достроково виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідачі не виконали вимоги закону щодо вчинення відповідних дій з припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, що було їх обов`язком, а також те, що банк на час звернення з цим позовом ліквідовано, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про припинення іпотеки, що є підставою для зняття обтяження з нерухомого майна, у зв`язку з припиненням у позивача зобов`язань за кредитним договором. Суд при вирішенні спору не встановив, що банк відступив право вимоги за договором іпотеки іншій особі, чи звертався до позичальника з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тобто відсутні жодні докази того, що позивач є зобов`язаною особою за договірними відносинами.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням конкретних фактичних обставин справи, яка переглядається, колегія суддів уважає, що заявлені у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, так як спрямовані на ефективне відновлення його порушених прав.

Переоцінка доказів знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України). Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Висновки судів у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду викладеним у постановах зазначених заявником у касаційній скарзі.

З огляду на викладене, не заслуговують аргументи касаційної скарги щодо неналежного відповідача.

Інші доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують зводяться до незгоди з ними та тлумачення норм законодавства України на власний розсуд.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до Фонду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов