Провадження № 2/161/963/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 лютого 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

15.12.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 12.01.2016 року за адресою вказаного майна з її згоди було зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 . Будь-які правочини з даного приводу не укладалися. Разом з тим, на даний час відповідач понад рік не проживає у належній їй квартирі, участі в утриманні майна не бере, оплату житлово-комунальних послуг не здійснює та будь-яких його речей у житлі немає. Реєстрація відповідача ОСОБА_2 у її квартирі істотно обмежує її у здійсненні свого права власності на належний їй об`єкт нерухомого майна. Просить суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, а також зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

До початку судового засідання представником позивачки було подано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується договором міни, посвідченим 07.09.2012 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Красневичем О.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 302, а також витягом з ДРРП на нерухоме майно № 200044968 від 04.04.2014 року (а.с. 5-7, 8).

Як вбачається із будинкової книги серії А № 0138505, за адресою: АДРЕСА_2 , з 12.01.2016 року зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 9-12).

Із листа Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 14582 від 23.05.2022 року слідує, що в ході проведення перевірки було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно не проживає протягом року (а.с. 14).

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В ході розгляду справи, судом не встановлено жодних обставин того, що відповідачу було надано позивачами дозвіл на реєстрацію місця його проживання за адресою належного останнім житлового будинку, або ж наявність між ним і власниками житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом.

Жодних доказів того, що ОСОБА_2 приймає участь в утриманні квартири, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , суду надано не було.

Крім того, суд вважає доведеним, що реєстрація ОСОБА_2 в належному позивачці житловому приміщенні, впливає на вартість комунальних послуг, у зв`язку з чим остання змушена нести додаткові витрати, що істотно впливає та обмежує реалізацію її права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

При цьому, зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) (п. 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад»).

Із вищевикладеного слідує, що суд не може підміняти інший орган, уповноважений здійснювати зняття з реєстрації місця проживання (перебування) і перебирати на себе повноваження органів реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Наведене свідчить про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою належного її майна.

Суд наголошує, що дане судове рішення слугує підставою для звернення до відповідних органів реєстрації для зняття відповідача з реєстрації його місця проживання (перебування).

Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 992,80 грн. понесені останньою при сплаті судового збору.

На підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 80 судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 20 лютого 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська