ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1781/23 Справа № 212/2785/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/2785/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 жовтня 2022 року

УСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 05 квітня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача в Анкеті-Заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 28 лютого 2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 38 056,79 грн., яка складається із 7 151,72 грн. - заборгованості за кредитом, 27 317,89 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 298,76 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 788,42 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь, та вирішити питання про розподіл судови витрат.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 05 квітня 2011 року в розмірі 7 151,72 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, та 407,70 грн. судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та штрафами, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Позивачем зазначено, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір відсотків за користування кредитом та неустойки та вважає, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц констатовано, що при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами, банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи Заяву позичальника. При цьому, позивач вважає, що ним доведено належними та допустимими доказами, зокрема, випискою по картковому рахунку, заявлені позовні вимоги.

Також, позивач посилається на неврахування судом першої інстанції судової практики Верховного Суду в аналогічних справах, зокрема у справі № 153/1334/16 Верховним Судом зроблено висновок про те, що виписки з карткового рахунку є доказом виконання банківських операції, не можна вважати неукладеним договір, який частково виконується, та саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, адже підпис під Умовами та Правилами не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

При цьому, позивач наголошує на тому, що відповідач по справі, разом з Анкетою-Заявою підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої визначено розмір процентів та пені за несвоєчасне погашення заборгованості, тобто між сторонами були погоджені всі істотні умови договору.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від виконання договірних зобов`язань, при цьому відповідач по справі не надав суду заперечень проти заявлених позовних вимог позивача а суд першої інстанції не навів жодних підставі вважати, що кошти які відповідач вносила на рахунок платіжних карток слід вважати як повернення саме кредитних коштів, а не сплату процентів та комісії за їх користування.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 05 квітня 2011 року в розмірі 7 151,72 грн., тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, заборгованості за комісією та пенею та заборгованості за штрафами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження з позичальником ОСОБА_1 умов щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами та неустойки. При цьому, суд дійшов висновку, що Умови та Правила надання банківських послуг, які визначають порядок, розміри та строки погашення заборгованості та встановлюють відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань, не можна вважати складовою Кредитного договору б/н від 05 квітня 2011 року, оскільки позивачем не надано доказів, що Умови та Правила надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, розуміла позичальник ОСОБА_1 при укладенні Договору та погодилась з ними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, 05 квітня 2011 року відповідач звернулась до позивача із Анкетою-Заявою, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку. Відомості про кредитний ліміт та умови його отримання в Анкеті-Заяві відсутні.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28 лютого 2018 року, становить 38 056,79 грн. та складається, зокрема, з 27 317,89 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 298,76 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 788,42 грн. штрафу (процентна складова).

Згідно зі ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 05 квітня 2011 року у формулярі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останньою проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку».

Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток, а саме: картка "Універсальна", картка класа Gold, ідентифікація з паспортом, зарплатна картка, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка), а також суму бажаного кредитного ліміту.

З наданої Анкети-Заяви розділу «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» вбачається, що відповідач бажала отримати зарплатну картку. Однак, позивачем не зазначено, яку саме картку було видано ОСОБА_1 .

Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в Анкеті-Заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Окрім того, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при заповненні Анкети-Заяви була ознайомлена та погодила використання саме цих Тарифів.

Анкета-Заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення договору, конкретні його умови, зокрема, встановити, яка процентна ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки такий складено безпосередньо позивачем, при цьому доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять.

Факт видачі кредитної картки та встановлення кредитного ліміту Банком не підтверджений.

Окрім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису відповідача.

Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку нарахування.

Враховуючи, що Банком не доведено тип кредитної картки, у зв`язку із чим неможливо установити розмір процентів, обумовлений сторонами при укладенні договору, при цьому Правила надання банківських послуг «ПриватБанку» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, відтак такі вимоги є недоведеними.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає вірним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо стягнення з відповідача 27 317,89 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 298,76 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 788,42 грн. штрафу (процентна складова).

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення між сторонами кредитного договору згоди про розмір кредиту, процентів та неустойки за кредитним договором. Зокрема, зазначає, що відповідач своїм підписом підтвердила, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком договір, тобто між сторонами було укладено договір приєднання, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження отримання кредитної картки позичальником, що є предметом розгляду даної справи, оскільки в Анкеті-Заяві відсутній номер картки, яку отримала Позичальник, крім того, з розділу Анкети-заяви «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» вбачається, що відповідач бажала отримати зарплатну картку.

У зв`язку з тим, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів факту отримання відповідачем кредитної карти або кредиту у будь-якій іншій формі, заборгованість по процентам, заборгованість за комісією та пенею, та штрафами, яку він вимагає стягнути, є недоведеною, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводів Банку про те, що позичальник користувалась грошовими коштами, а за умовами ст.ст. 1048, 1054 ЦК України, кредитний договір є оплатним, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами у повному обсязі та штрафів.

Посилання апелянта на те, що разом з Анкетою-Заявою відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої визначено розмір процентів та пені за несвоєчасне погашення заборгованості, тобто між сторонами були погоджені всі істотні умови договору на можуть бути підставною для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами у повному обсязі та штрафів, оскільки позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів факту отримання відповідачем кредитної карти або кредиту у будь-якій іншій формі.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог позивача є обґрунтованим.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 18 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: