Справа №949/1559/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судового засідання Катюха К.В.,

за участю:

представника позивача - адвоката Самардак К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в режимі відеоконференції з Північно-західним апеляційним господарським судом матеріали цивільної справи за позовом Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Преображенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Кураш, Дубровицького району Рівненської області" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Преображенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Кураш, Дубровицького району Рівненської області" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

26 грудня 2022 року на адресу суду надійшла заява голови парафіяльної ради Кореня І.П. про відвід судді, яка мотивована тим, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 25 червня 2011 року, було задоволено позов ОСОБА_4 до Соломіївської сільської ради Дубровицького району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю. Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 12 червня 2020 року, апеляційну скаргу Релігійної громади задоволено та скасовано рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 25 червня 2011 року, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову до Соломіївської сільської ради Дубровицького району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю. У вересні 2020 року Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Преображенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Кураш, Дубровицького району Рівненської області" звернулася із позовом до Соломіївської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та скасування державної реєстрації. 14 вересня 2020 року ухвалою судді Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М. було відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. 18 вересня 2020 року суддя Отупор К.М. винесла ухвалу про задоволення самовідводу у справі 949/1037/20, обгрунтувавши її тим, що суддею Отупор К.М. вирішувалась справа за позовом ОСОБА_4 до Соломіївської сільської ради Дубровицького району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю, рішення по якій скасоване, а також те, що ОСОБА_4 був певний час її духовним наставником, вона відвідувала його богослужіння в храмі с. Кураш, зокрема що мало місце у 2013-2015 роках. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Не зважаючи на те, що підстава для набуття права власності ОСОБА_4 на житловий будинок була скасована, його спадкоємці, які є відповідачами у даній справі, звернулися до нотаріуса та зареєстрували право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 . Це стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Оскільки підстави позову у даній справі випливають в тому числі із незаконності рішення у справі №2-568/11 за позовом ОСОБА_4 до Соломіївської сільської ради Дубровицького району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю, винесеного суддею Отупор К.М., яке в подальшому було скасоване, беручи до уваги ставлення судді Отупор К.М. до померлого ОСОБА_4 як до свого наставника, вважає, що її участь у розгляді даної справи викликатиме сумніви в її неупередженості та об`єктивності, а тому просить відвести суддю Отупор К.М. від розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Самардак К.В. заяву про відвід судді підтримала та просила суд її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Богельський І.В. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи за станом здоров`я.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить такого висновку.

Частиною 2 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно частини 5 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України, якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала.

Положеннями статей 36, 37, 39 Цивільного процесуального кодексу України передбачені підстави для відводу та самовідводу суддів.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так, у справі "Гаусшильдт проти Данії", "Мироненко і Мартиненко проти України" зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Гаусшильдт проти Данії" вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України"). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року у справі №5-15п12).

Отже, за нормами статті 39 Цивільного процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Частина 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З огляду на те, що суддя Отупор К.М. заявляла самовідвід ще за життя ОСОБА_4 , однак останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та беручи до уваги те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу, суд дійшов висновку, що заява про відвід судді Отупор К.М. є необґрунтованою та безпідставною, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Окрім того, суд вважає додаткові підстави відводу судді від 14.02.2023 року надуманими, оскільки суд вважав за необхідне заслухати думку сторін (зокрема відповідачів) безпосередньо в судовому засіданні.

Керуючись статтями 36, 40 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви голови парафіяльної ради Кореня І.П. про відвід судді Отупор К.М. - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.