КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/14542/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/752/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі Кролівець О.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління Національної поліції в Київській області

Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представницю Гулько Жанну Вікторівну , та апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Київській області, подану через представницю Кшемінську Юлію Іванівну, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року, ухвалене під головування судді Саадулаєва А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральноїшкоди, завданоївнаслідок його незаконного затримання 162 мінімальні заробітні плати, що становить 972 000 грн, витрати на проведення судової психологічної експертизи у сумі5 076грн, витрати па правову допомогу у сумі 60 000 грн.

В обгрунтування позову зазначав, що 04.02.2020 його було затримано в порядку ст. 208 КПК України слідчим СУ ГУ НП в Київській області. Під час затримання та проведення обшуків слідчі з оперативними працівниками нанесли йому тілесні ушкодження, вибили зуб, не дозволили скористатися правовою допомогою захисника.

Внаслідок незаконного затримання слідчими СУ ГУ НП в Київській області та безпідставного вилучення майна та речей під час обшуків йому нанесено значної моральної та матеріальної шкоди, що стало наслідком значного погіршення стану здоров`я, головного болю, безсоння, набуття захворювання (діагнозу) - епілептичний синдром зі складними комплексними нападами із вторинною генералізацією та тоніко-клонічними судомами, органічний розлад особистості, посттравматичний стресовий розлад, який фактично є невиліковним, звернення до лікарів, перебування в медичних закладах, перебування в реанімації, викликів бригади швидкої допомоги у зв`язку з нападами судом та втрати свідомості з подальшою його госпіталізацією в медичний заклад. Він постійно вимушений купувати препарати для лікування свого психологічного стану, зменшення стану тривоги, від головного болю, судом, приступів епілепсії, постійно проходити необхідне медичне обстеження в КПН «Клінічна лікарня «Психіатрія» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Психіатричне лікувально-діагностичне відділення «Епілепсія», в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Шевченківського району м. Києва, обмежувати себе в нормальному житті, змушений періодично відвідувати невролога, епілентолога, психолога, перебування на денному стаціонарі. Внаслідок погіршення стану здоров`я та постійного перебування в стресовій ситуації після незаконного затримання, погіршилися стосунки з дружиною, стали виникати постійні сварки, які закінчились розлученням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2022 позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн, 51 грн витрат на професійну правничу допомогу та 25,89 грн витрат на проведення висновку спеціаліста.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що діагноз епілептичний синдром виник лише після 04.02.2020. Суд не взяв до уваги висновок експерта, яким визначено розмір моральної шкоди. В апеляційній скарзі наведено зміст ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. 1, 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та зазначено, що законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця Головного управління національної поліції в Київській області Кшемінська Ю.І. просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів вчинення моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління національної поліції в Київській області через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що позивачем не надано доказів про те, що внаслідок складення протоколу про адміністративне правопорушеня відбулися кардинальні чи суттєві зміни у житті позивача. Вважає, що наявність судового рішення про визнання затримання незаконним, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. А також відсутні докази понесення витрат на правничу допомогу у сумі 50 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивача Гулько Ж.В. просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення посилаючись на те, що позивачем надано належні та допустимі докази про те, що діями та бездільністю відповідача йому завдано значних моральних страждань. Позивача затримали в порядку ст. 208 КПК України у рамках кримінального провадження та вилучили всі його особисті речі, які згодом дуже важко було повернути, оскільки слідчі перешкоджали цьому всупереч рішенням судів.

У судовому засіданні позивач та його представниця Гулько Ж.В. підтрималиапеляційну скаргу та просилиїї задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача просили залишити без задовоелння.

Представниця Головного управління національної поліції в Київській області Кшемінська Ю.І. підтримала свою апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу позивача просила залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2020 слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/9419/20 визнано затримання ОСОБА_1 , відповідно до протоколу затримання від 04.02.2020 незаконним.

ТУ ДБР, розташоване в м. Києві здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001564 від 06.08.2020 за ч. 1 ст. 371 ККУ за фактом незаконного затримання та побиття працівниками поліції ОСОБА_1 .

У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_1 є потерпілим від незаконних дій працівників поліції.

Відповідно до медичних документів після 04.02.2020 позивачу діагностовано: епілептичний синдром зі складними комплексними нападами із вторинною генералізацією та тоніко-клонічними судомами, органічний розлад особистості, посттравматичний стресовий розлад.

ОСОБА_1 перебував в медичних закладах (з 28.05.2020 по 30.06.2020, 02.06.2020, з 30.07.2020 по 04.08.2020, з 13.10.2020 по 19.10.2020, в ДУ «Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрохірургії НАМН України»), в реанімації (з 01.10.2020 по 03.10.2020 в ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Академіка А. Ромаданова НАМИ України), викликав бригади швидкої допомоги у зв`язку із нападами судом та втратою свідомості з подальшою його госпіталізацією в медичний заклад (31.10.2020, 13.01.2021, 17-18.02.2021).

Відповідно до висновку експерта Київського НДЕКЦ від 15.03.2021 № СЕ-19/111-21/6898-ПС, за результатами проведення судової-психологічної експертизи, події, які сталися у позивача, а саме його незаконне затримання 04.02.2020 є психологічно деструктивними, що призвели до стійких, тривалих змін його особистості (сфері здоров`я); в емоційній сфері (тривожність, знижений настрій, дратівливість); в основних складових структури особистості (порушення міжособистісних зв`язків та відносин); перешкод у реалізації його життєвих планів та перспектив (не змога працювати в повному обсязі та займатися улюбленими справами), порушили його соціальне функціонування замкнутість, апатичність, вразливість), зміну у звичайній діяльності підекспертного концентрації уваги на пережитих подіях). Ситуація незаконного затримання, призвела до стійких, тривалих змін в окремих сферах структури особистості підекснертного з індивідуально-психологічних особливостей, порушенні системи міжособистісних зв`язків та відносин, згортанням соціальних зв`язків, що протягом тривалого часу (більше 1 року) заважало повною мірою ревізувати звичне (оптимальне) соціальне функціонування. Ситуація, в яку потрапив позивач, мала суттєвий психотравмувальний вплив на основні сфери його життєдіяльності (особистісна, соціальна, сфера здоров`я та трудова).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дій/бездіяльності посадових осіб ГУ НП в Київській області, позивачу спричинено моральні страждання. При цьому суд зазначив, що достеменно не підтверджений той факт, що розлади здоров`я позивача сталися саме після незаконного затримання, оскільки у позивача були травми, які потягли розлади здоров`я також до 04.02.2020 та після, а саме: наслідки перенесеного ЗЧМТ внаслідок ДТП (17.09.2017), наслідки перенесеного ГПМК по типу ССАК (клінічно від 28.05.2020), аневризматичне розширення ВСА в області кавернозного відділу, симптоматичного епілепсія; діагноз перелом кореня 16 зуб. внаслідок щелепно-лицьової травми. Суд вказав, що позивачем не доведено заявлений розмір моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

За обставинами справи встановлено, що Слідче управління Відділу розслідування особливо тяжких злочинів ГУ НП в Київській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000417 за ч. 2 ст. 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинені з проникненням у приміщення чи інше сховище, або з використанням електронних пристроїв для втручання в роботу технічних засобів охорони, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), в якому ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру від 05.02.2020.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.02.2020 ОСОБА_1 було затримано, підставою затримання вказано: «безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2020 задоволено скаргу адвоката ОСОБА_1 - Гулько Ж.В. та визнано затримання позивача відповідно до протоколу затримання від 04.02.2020 незаконним.

Позивач зазначає, що під час його затримання та проведення обшуків слідчі з оперативними працівниками нанесли йому тілесні ушкодження.

ТУ ДБР, розташоване м. Києві здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001564 від 06.08.2020 за ч. 1 ст. 371 (завідомо незаконне затримання або незаконний привід). Дане кримінальне провадження порушено за заявою Гулько Ж.В. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 .

Як зазначив позивач у кримінальному провадженні № 0001564 він не заявляв цивільний позов про відшкодування шкоди.

Позивач стверджує, що незаконним затриманням йому спричено моральну шкоду у сумі 972 000 грн посилаючись при цьому на висновок експерта від 15.03.2021 № СЕ-19/111-21/6898-ПС Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, який виготовлено на замовлення представниці позивача Гулько Ж.Д .

Позивач та його представниця у суді стверджували, що такий розмір шкоди не пов`язаний із побиттям позивача, розслідуванням кримінальної справи тощо, а є лише шкодою, завданою незаконними затриманням.

Разом з тим, за змістом висновоку експерта від 15.03.2021 № СЕ-19/111-21/6898-ПС експертом досліджувалися усі дані про захворювання позивача, а також дані, що стосуються обох вищезазначених кримінальних проваджень, зокрема те, що зі слів ОСОБА_1 під час ДТП у 2017 році він отримав травми, наслідки яких його не турбували доки під час затримання 04.02.2020 працівники поліції не застосували до нього фізичну силу, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження; зазначає про викрадення у нього працівниками поліції 2 500 доларів США; експерт зазначає про перебування ОСОБА_1 у слідчому ізоляторіз 06.02.2020 та звільнення із слідчого ізолятора 21.05.2020 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2020 під заставу у розмірі 158 160 грн; вказує на формальну участь адвоката Юрченка А.Ф., порушення адвокатом Закону України «Про адвокатуру» та Закону України «Про безоплатну правову допомогу»; експерт також вказує на розповсюдження недостовірної інформації та подачу ОСОБА_1 позову до суду про захист честі, гідності та ділової репутації.

За вказаних обставин розмір шкоди, визначений у висновку пов`язується із загальною сукупністю подій, які сталися як при самому затриманні ОСОБА_1 , так і після затримання, а саме наявністю кримінального провадження, перебуванням у слідчому ізоляторі, неякісним наданням безоплатної правової допомоги тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач просив відшкодувати моральну шкоду лише з тих підстав, що його затримання за ч. 3 ст. ст. 289 КК України ухвалою суду визнано незаконним, суд першої інстанції правильно визначив розмір відшкодування 5 000 грн з урахуванням характеру, тяжкості та тривалості моральних страждань, а також з урахуванням принципу розумності та справедливості, та пропорційно до розміру задоволених позовних вимог визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скраги про те, що до затримання позивач не мав такого захворювання (діагнозу) - епілептичний синдром зі складними комплексними нападами, не можна визнати обгрунтованими, оскільки за матеріалами справи не встановлено, що лише затримання саме по собі стало стресовою ситуацією для позивача, та призвело до такого захворювання, а не його побиття, вилучення майна, перебування у слідчому ізоляторі, інші дії та події, які відбуваються загалом у кримінальному провадженні № 0000417 чи кримінальному провадженні № 0001564.

Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування визначено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР)

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно з п. 2 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди, завданої зазначеним у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами , виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 ч. 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами таких заходів.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

За відсутності вироку суду, за наслідками розгляду кримінальної справи чи постанови про закриття кримінальної справи, посилання в апеляційній скарзі позивача на необхідність застосування норм вищевказаного Закону колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що позивачем не надано доказів про те, що внаслідок складення протоколу про адміністравне правопорушення відбулися кардинальні чи суттєві зміни у його житті, та ним не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу у сумі 50 000 грн.

Разом з тим, предметом даного спору є відшкодування шкоди, яку позивач пов`язує з його незаконним затриманням, а не із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а витрати на професійну правничу допомогу стягнуто у сумі 51 грн. Будь - яких спростувань щодо такого розміру витрат відповідач не наводить. А тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача безпідставними.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління національної поліції в Київській областізалишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 17.02.2023.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук