Справа № 359/3832/22
Провадження № 2/359/392/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

за участі представника позивача адвоката Чугаєнко О.М. та представника відповідача адвоката Сільченко С.О.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Зал офіційних делегацій», треті особи : Національне агентство з питань запобігання корупції, директор Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» Гріздак Віталій Васильович, Об`єднання незалежних профспілок авіапрацівників, Незалежна профспілка авіапрацівників Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановив :

27 червня 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Чугаєнко О.М., звернулась до суду з позовом, яким просила : 1) визнати неправомірним та скасувати наказ Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» (далі по тексту - ДП «Зал офіційних делегацій») від 20 травня 2022 року за № 20/05-01-2022 «Про припинення трудового договору (контракту)»; 2) поновити позивача на посаді начальника господарського відділу ДП «Зал офіційних делегацій»; 3) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 червня 2022 року і до дати ухвалення судового рішення; 4) стягнути з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди та понесені витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Вимоги обгрунтовано тим, що позивач з липня 1994 року працювала на різних посадах в ДП «Зал офіційних делегацій». 22 вересня 2014 року її обрано головою Ради профспілки, а саме Незалежної профспілки авіапрацівників ДП «Зал офіційних делегацій». З січня 2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника господарського відділу. На підставі наказу відповідача за № 75/К від 31 травня 2021 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року, вказаний вище наказ про звільнення визнано незаконним і скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника господарського відділу.

Позивач стверджує, що вказані судові рішення виконано ДП «Зал офіційних делегацій» лише на папері, оскільки фактично її так і не було допущено до виконання обов`язків за раніше зайнятою посадою та до робочого місця. 18 лютого 2022 року відповідач видав наказ № 14/к про скорочення позаштатного працівника ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 22 квітня 2022 року. 21 лютого 2022 року роботодавець запропонував позивачу три вакантні посади, а саме : заступника директора з господарських питань, провідного інженера з охорони праці та юрисконсульта. Цього ж дня ОСОБА_1 надала згоду на зайняття двох вакантних посад : заступника директора з господарських питань та провід-ного інженера з охорони праці. Рішеннями двох профспілок, а саме - Об`єднання незалежних профспілок авіапрацівників (далі по тексту - ОНПА) та Незалежної профспілки авіапрацівників (далі по тексту - НПА) ДП «Зал офіційних делегацій» від 19 травня 2022 року відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1

20 травня 2022 року відповідач видав оскаржуваний наказ № 20/05-01-2022 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Даний наказ та дії відповідача ОСОБА_1 вважає незаконними та такими, що направлені на усунення від підприємства реального і дієвого лідера профспілкового органу та викривача корупційних діянь посадових осіб ДП «Офіційний зал делегацій». Крім того, наголошено на порушені норм трудового законодавства, оскільки позивача фактично звільнено без отримання згоди НПА та без розгляду і вирішення заяви ОСОБА_1 в частині її переведення на вакантну посаду провідного інженера з охорони праці, на яку нею надано згоду.

Ухвалою суду від 29 червня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням сторін. Крім того, сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

27 липня та 15 серпня 2022 року Національне агенство з питань запобігання корупції (далі по тексту - НАЗК) подало до суду пояснення, у яких зазначено, що ОСОБА_1 21 лютого 2020 року звернулась із заявою до Державної аудиторської служби України щодо фактів можливих порушень законодавства про оплату праці (безпідставне нарахування та виплата премій і надбавок, зловживання службовим становищем), у зв`язку з чим на підставі абз. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» та п. 16? ч. 1 ст. 3 КПК України з 02 березня 2020 року набула статусу викривача. На позивача, згідно ч. 1 ст. 53? вказаного Закону розповсюджуються гарантії, які ДП «Зал офіційних делегацій» систематично та неодноразово порушує. Зважаючи на це НАЗК підтримало позовні вимоги ОСОБА_1 та просить їх задовольнити.

28 липня 2022 року відповідач ДП «Зал офіційних делегацій» подав відзив, яким позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову зважаючи на наступне. Юридичні особи на власний розсуд самостійно визначають свою організаційну структуру, встановлюють чисельність працівників і штатний розпис, а тому, при скороченні посади позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, діяло законно. На момент поновлення ОСОБА_1 на підставі судових рішень, її посаду вже було скорочено у штатному розписі, а тому наказом ДП «Зал офіційних делегацій» від 18 листопада 2021 року було введено позаштатну одиницю начальника господарського відділу, яку і обіймала позивач. Однак, через відсутність перепустки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , яка давала б їй право потрапити на робоче місце, відсутності умов для забезпечення виконання нею трудових обов`язків щодо позивача, наказами по підприємству, неодноразово оголошу-вався простій.

Крім того, з метою визначення доцільності існування у структурі підприємства посади начальника господарського відділу та включення її до штатного розпису, в ДП «Зал офіційних делегацій» було створено комісію, яка мала підготувати відповідні рекомен-дації. У акті комісії від 16 лютого 2022 року сформовано висновок про недоцільність введення до штатного розпису вказаної посади, а тому наказом № 14/к від 18 лютого 2022 року було вирішено скоротити позаштатного працівника ОСОБА_1 на підставі п 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні позивача роботодавцем дотримано вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України та вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки в день повідомлення про скорочення посади ОСОБА_1 було надано перелік всіх вакантних посад та направлено подання до двох профспілкових органів з метою отримання рішення про надання чи ненадання згоди на звільнення позивача. Відтак, процесуально вимоги законодавства під час звільнення ОСОБА_1 підприємством дотримано.

Також у відзиві ДП «Зал офіційних делегацій» вказав на те, що посилання позивача про те, що вона і наразі зазнає переслідувань від відповідача через її викривальницькі дії щодо службових осіб підприємства та має статус викривача, вважає безпідставними, оскільки з моменту поновлення ОСОБА_1 на посаді, нею не подавались нові заяви чи повідомлення про корупційні дії на підприємстві, відтак підстав для використання нею статусу та гарантій викривача при даному звільненні немає.

Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено Об`єднання незалежних профспілок авіапрацівників та Незалежну профспілку авіапрацівників ДП «Зал офіційних делегацій».

07 листопада 2022 року Об`єднанням незалежних профспілок авіапрацівників подано до суду пояснення, якими позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали та просили задоволь-нити, оскільки профспілки вважають, що при її звільненні ДП «Зал офіційних делегацій» порушено наступні вимоги законодавства : ст. 5-1, ч. 2 ст. 40, ст. 43, 49-2, ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України; ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції»; ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідач ОСОБА_2 своїм процесуальним правом подачі відзиву на позов не скористався, заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , треті особи Національне агенство з питань запобігання корупції, Об`єднання незалежних профспілок авіапрацівників та Незалежна профспілка авіапраців-ників ДП «Зал офіційних делегацій», до суду не з`явились. Однак НАЗК та Об`єднання незалежних профспілок авіапрацівників у своїх письмових поясненнях, в прохальній частині, заявляли клопотання про розгляд справи у відсутність їх представників.

Представник позивача адвокат Чугаєнко О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ДП «Зал офіційних делегацій» адвокат Сільченко С.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 працювала в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді начальника господарського відділу. Ця обставина підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

21 лютого 2020 року НПА, за підписом голови Бебешко О.М., звернулась зі зверненням за № 21/02 до Державної аудиторської служби України (вхідний № 14-76 від 02 березня 2020 року) щодо фактів можливих порушень законодавства з оплати праці, а саме безпідставного нарахування та виплати премій і надбавок, зловживанням службовим становищем протягом 2,5 років керівництвом ДП «Зал офіційних делегацій».

Державна аудиторська служба України листом від 18 січня 2021 року повідомило НПА про те, що нею на підставі звернення Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України від 17 вересня 2019 року у 2020 році проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Зал офіційних делегацій» за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року, під час якої досліджено, зокрема, питання дотримання законодавства з оплати праці. Матеріали заходу державного фінансового контролю надіслано для розгляду та прийняття рішень відповідно до вимог КПК України. Головне управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України листом від 31 серпня 2020 року проінформувало про те, що матеріали ревізії долучено до кримінального провадження за № 0000295 від 20 вересня 2020 року та за цими матеріалами проводиться судова експертиза.

10 березня 2021 року наказом підприємства за № 38-К ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» від 22 березня 2021 року за № 56/к було введено в дію з 04 березня 2021 року нову організаційно-управлінську структуру, затверджену 04 березня 2021 року та штатний розпис підприємства, що затверджений директором ДП «Зал офіційних делегацій» 04 березня 2021 року та погоджений 12 березня 2021 року Керівником Державного управління справами.

Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» від 29 березня 2021 року за № 58/к введено в дію з 01 червня 2021 року нову організаційно-управлінську структуру, затверджену 22 березня 2021 року та штатний розпис ДП «Зал офіційних делегацій», що затверджений директором підприємства 22 березня 2021 року та погоджений 24 березня 2021 року Керівником Державного управління справами.

Наказом №75/К (розпорядженням) ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника господарського відділу у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України, на підставі наказу за №58/к від 29 березня 2021 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано наказ (розпорядження) ДП «Зал офіційних делегацій» за № 75/К від 31 травня 2021 року «Про припинення трудового договору (контракту)», поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника господарського відділу ДП «Зал офіційних делегацій» з 01 червня 2021 року. Допущено негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Стягнуто з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача 157203 грн. 20 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 червня 2021 року по 15 листопада 2021 року, 1 908 грн. 00 коп. судового збору. Стягнути з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь держави 1572 грн. 03 коп. судового збору.

Дані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені при розгляді цивільної справи за № 359/6000/21, набрали законної сили.

Згідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В силу наведеної норми вказані вище обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнаються і не заперечуються сторонами, а також підтверджуються судовими рішень-нями, що набрали законної сили.

Даними судовими рішеннями, ухваленими при розгляді цивільної справи за № 359/6000/21, зокрема встановлено, що ОСОБА_1 є викривачем і на неї мають розповсюджуватись гарантії, передбачені Законом України «Про запобігання корупції», в тому числі щодо недопущення її звільнення.

Судом також встановлено, що на виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року, наказом ДП «Зал офіційних делегацій» за № 96/од від 16 листопада 2021 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника господарського відділу підприємства. З даним наказом позивача в цей же день ознайомлено під підпис.

Крім того, 16 листопада 2021 року підприємство видало наказ за № 165/к, яким ОСОБА_1 , начальнику господарського відділу, оголошено простій з 16 листопада 2021 року до 31 грудня 2021 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов , необхідних для виконання нею своїх посадових обов`язків. Під час простою позивач звільняється від обов`язку знаходитись на робочому місці. На час перебування ОСОБА_1 на простої проводити оплату простою в розмірі 2/3 посадового окладу.

З даним наказом позивача ознайомлено цього ж дня під підпис, де ОСОБА_1 зробила власноручне застереження про непогодження з ним.

18 листопада 2021 року ДП «Зал офіційних делегацій» видав наказ за № 98/од, яким наказ за № 96/од від 16 листопада 2021 року доповнено підпунктами такого змісту : «п. 1.1. Ввести позаштатну одиницю на посаду начальника господарського відділу підприємства; 1.2. Встановити посадовий оклад ОСОБА_1 в розмірі 19360 грн. 00 коп.». 29 листопада 2021 року позивача ознайомлено з даним наказом під підпис.

Згідно рішення Державної митної служби України № 09/23-09/21 про можливість розміщення підприємства в пункті пропуску через державний кордон України від 19 січня 2021 року ДП «Зал офіційних делегацій» надано право, строком на один рік, перебувати в місці пропуску для повітряного сполучення ДПМА «Бориспіль».

Необхідний пакет документів, для отримання перепустки з метою допуску на територію ДПМА «Бориспіль» та, відповідно, на робоче місце, позивачем подано до ДП «Зал офіційних делегацій» в листопаді 2021 року. Наведене не заперечується і визнано представником підприємства в судовому засіданні. Разом з тим, причини тривалого невиготовлення перепустки на ім`я ОСОБА_1 йому невідомі.

Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» за № 174/к від 31 грудня 2021 року ОСОБА_1 , не з вини працівника, з 01 січня 2022 року до моменту набрання законної сили судовим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року у справі за № 359/6000/21, у зв`язку з відсутність організаційних та технічних умов, необхідних для виконання нею своїх посадових обов`язків, оголошено простій. Під час простою позивач звільняється від обов`язку знаходитись на робочому місці. На час перебування ОСОБА_1 на простої проводити оплату простою в розмірі 2/3 посадового окладу. З даним наказом під підпис ОСОБА_1 ознайомлена 04 січня 2022 року.

02 лютого 2022 року наказом відповідача за № 10/к позивачу, як начальнику господарського відділу, не з вини працівника (відсутність організаційних та технічних умов перебування на робочому місці) з 03 лютого 2022 року до моменту отримання нею особистої перепустки, оголошено простій. Під час простою позивач звільняється від обов`язку знаходитись на робочому місці. На час перебування ОСОБА_1 на простої проводити оплату простою в розмірі 2/3 посадового окладу. З даним наказом під підпис ОСОБА_1 ознайомлена 03 лютого 2022 року де нею було зроблено власноручні застереження щодо непогодження з діями підприємства.

Розпорядженням ДП «Зал офіційних делегацій» від 11 лютого 2022 року за № 03/р, з метою вирішення питання доцільності наявності в структурі підприємства посади начальника господарського відділу, на якій перебуває ОСОБА_1 , та яка не передбачена чинним штатним розписом, зобов`язано створити комісію для вирішення даного питання.

Комісію зобов`язано в термін до 16 лютого 2022 року надати висновки та пропозиції щодо доцільності відділу, на якій перебуває ОСОБА_1 , на розгляд директору ДП «Зал офіційних делегацій», з урахуванням діючої організаційно управлінської структури підприємства.

16 лютого 2022 року комісією, створеною на підставі розпорядження ДП «Зал офіційних делегацій» від 11 лютого 2022 року за № 03/р, складено Акт, у якому зазначено : 1) нова організаційно управлінська структура та штатний розпис, введені на підприємстві з 01 червня 2021 року, що є чинними на даний час, повністю забезпечують виконання чітких цілей діяльності ДП «Зал офіційних делегацій»; 2) функції господарського відділу з забезпечення чистоти та прибирання приміщень передано до відання відділу з організації обслуговування авіаперевезень на підставі Положення про відділ від 30 грудня 2020 року; 3) включення до штатного розпису підприємства посади начальника господарського відділу та відповідно до організаційно управлінської структури господарського відділу є недоцільним.

Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» за № 14/к від 18 лютого 2022 року позаштатного працівника ОСОБА_1 скорочено з 22 квітня 2022 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Інспектора з кадрів зобов`язано попередити ОСОБА_1 про наступне скорочення займаної нею посади та запропонувати всі наявні вакантні посади для переведення за її згоди на одну з них, за умови наявності відповідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи. З даним наказом позивач ознайомилась під підпис 21 лютого 2022 року.

18 лютого 2022 року наказом по підприємству за № 15/к припинено дію наказу № 10/к від 02 лютого 2022 року «Про оголошення простою ОСОБА_1 » з 21 лютого 2022 року та оголошено їй, як начальнику господарського відділу, простій не з вини працівника з 21 лютого 2022 року до дати її скорочення як позаштатного працівника за п. 1 ст. 40 К.КЗпП України на підставі наказу за № 14/к від 18 лютого 2022 року, а саме до 22 квітня 2022 року включно або до моменту переведення ОСОБА_1 за її згодою на одну з вакантних посад. Під час простою позивач звільняється від обов`язку знаходитись на робочому місці. На час перебування ОСОБА_1 на простої проводити оплату простою в розмірі 2/3 посадового окладу.

21 лютого 2022 року позивачу під підпис вручено повідомлення за № 74 від 21 лютого 2022 року щодо наступного скорочення займаної нею посади та перелік наявних по підприємству посад на цю дату, а саме : заступник директора з господарських питань, провідний інженер з охорони праці та юрисконсульт.

Позивач, власноручно, на вказаному повідомленні про скорочення надала згоду на її переведення на вакантні посади, а саме - заступника директора з господарських питань або провідного інженера з охорони праці.

Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» за № 31/03-01 від 31 березня 2022 року призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 з 01 квітня 2022 року до віднов-лення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

12 квітня 2022 року відповідач видав наказ за № 12/04-01, яким внесено наступні зміни : «1) Викласти п. 1 наказу № 14/к від 18 лютого 2022 року «Про скорочення позаштатного працівника ОСОБА_1 » в наступній редакції : Скоротити позаштатного працівника ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 22 травня 2022 року; 2) Викласти п. 1 наказу № 31/03-01 від 31 березня 2022 року «Про призупиненя дії трудового договору з ОСОБА_1 » в наступній редакції : Призупинити дію трудового договору з ОСОБА_1 , начальника господарського відділу, з 01 квітня 2022 року до 20 травня 2022 року».

Крім того, наказом ДП «Зал офіційних делегацій» за № 12/04-03 від 12 квітня 2022 року директор підприємства Гріздак В. зобов`язав начальника юридичного відділу Ястребову В.А. та головного бухгалтера ОСОБА_3 надати правовий висновок щодо відповідності ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам посаді заступника директора з господарських питань в термін до 15 квітня 2022 року.

15 квітня 2022 року начальником юридичного відділу ОСОБА_4 та головним бухгалтером ОСОБА_3 складено правовий висновок, за змістом якого освіта та кваліфікація позивача не відповідає кваліфікаційним характеристикам, визначених для посади заступника директора з господарських питань, наведених в локальному норматив-ному акті як Посадова інструкція заступника з господарських питань, так і вимогам п. 1 «Директор (начальник, інший керівник підприємства)», Розділу «Керівники» довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Разом з тим, запропоновано надати ОСОБА_1 оновлений перелік наявних вакантних посад по підприємству.

Про прийняте рішення роботодавця щодо невідповідності позивача вимогам на зайняття посади заступника директора з господарських питань позивача повідомлено листом від 15 квітня 2022 року за № 15/04-01, до якого приєднано також перелік вакантних посад станом на 15 квітня 2022 року, а саме : заступник директора з господарських питань, провідний інженер з охорони праці та юрисконсульт. Даного листа з додатком цього ж дня направлено ОСОБА_1 на її електронну пошту.

20 квітня 2022 року головний бухгалтер ОСОБА_3 подала на ім`я директора ДП «Зал офіційних делегацій» службову записку, якою не рекомендувала переводити ОСОБА_1 на вакантну посаду провідного інженера з охорони праці. Доказів доведення до відома позивача змісту даної службової записки до суду сторонами у справі не надано.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5-1 КЗпП України та ст. 43 Конституції України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Наказом відповідача за № 20/05-01-2022 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з посади начальника господарського відділу на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 22 травня 2022 року.

Позивача повідомлено про звільнення роботодавцем, з одночасним направленням копії наказу про звільнення, листом від 20 травня 2022 року за № 20/05-01, який направлено на адресу її проживання з рекомендованим повідомленням та описом вкладення засобами зв`язку Укрпошта (штрихкод для відстеження 400). Даного листа ОСОБА_1 отримала 27 травня 2022 року, відтак саме з цієї дати розпочато перебіг строку для звернення до суду з позовом про скасування наказу про звільнення та її поновлення на роботі.

З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернулась засобами зв`язку Укрпошта 22 червня 2022 року. Зважаючи на це, суд приходить висновку, що нею не пропущено місячний строк для звернення до суду з даним позовом.

У статті 43 Конституції України зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, серед іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за статтями 40, 41 даного Кодексу.

У пункті 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 1 ст. 32 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою праців-ника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжує-ться скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

За змістом ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно ч. 1 ст. 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядну-вання, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господар-ської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Листом Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо штатного розпису» за № 162/06/187-07 від 27 червня 2007 року зазначено, що штатний розпис - це документ, який встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати та посадові оклади працівників. У штатному розписі містяться назви посад, чисельність персоналу і оклади по кожній посаді. Прийняття, затвердження керівником підприємства штатного розпису проводиться шляхом видання спеціального локального нормативного акта (наказу), що визначатиме кількість працівників кожної професії з розподілом штатних одиниць за структурними підрозділами підприємства.

Згідно правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі за № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі за № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

За змістом вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприєм-стві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі за № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами ч. 1 ст. 40, ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та існували на день звільнення».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - це вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 21 лютого 2022 року позивача попереджено про наступне скорочення з 22 квітня 2022 року та одночасно надано перелік вакантних посад, ознайомившись з якими ОСОБА_1 надала згоду на її переведення на вакантні посади заступника директора з господарських питань або провідного інженера з охорони праці.

На підставі наказу ДП «Зал офіційних делегацій» за № 12/04-03 від 12 квітня 2022 року начальника юридичного відділу Ястребову В.А. та головного бухгалтера ОСОБА_3 зобов`язано надати правовий висновок щодо відповідності ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам на зайняття посади заступника директора з господарських питань в термін до 15 квітня 2022 року.

15 квітня 2022 року начальником юридичного відділу Ястребовою В.А. та головним бухгалтером ОСОБА_3 складено правовий висновок, за змістом якого освіта та кваліфікація позивача не відповідає кваліфікаційним характеристикам, визначених для посади заступника директора з господарських питань, наведених в локальному норматив-ному акті як Посадова інструкція заступника з господарських питань, так і вимогам п. 1 «Директор (начальник, інший керівник підприємства)», Розділу «Керівники» довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Разом з тим, запропоновано надати ОСОБА_1 оновлений перелік наявних вакантних посад по підприємству.

Про прийняте рішення роботодавця щодо невідповідності позивача вимогам на зайняття вакантної посади заступника директора з господарських питань позивача повідомлено листом від 15 квітня 2022 року за № 15/04-01, до якого приєднано також перелік вакантних посад станом на 15 квітня 2022 року, а саме : заступник директора з господарських питань, провідний інженер з охорони праці та юрисконсульт. Даного листа з додатком цього ж дня направлено ОСОБА_1 на її електронну пошту.

Зважаючи на вказане, суд звертає увагу на те, що наказом ДП «Зал офіційних делегацій» за № 19/05-2022 від 19 травня 2022 року затверджено Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома працівників підприємства шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку (далі по тексту - Порядок).

Відповідно п. 4 вказаного Порядку інформація або документи, що стосуються окремих працівників підприємства надсилаються працівнику з використанням засобів телекому-нікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти та / або за іншими контактними даними (Viber чи інший месенджер), які знаходяться в розпорядженні ДП «Зал офіційних делегацій» та зазначені в його особовій справі.

З наведеного вище суд приходить висновку, що роботодавець повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо невідповідності вимогам на зайняття вакансії заступника директора з господарських питань у невстановлений на підприємстві спосіб, оскільки повідомлення працівника шляхом направлення листа чи документа на особисту електрон-ну пошту працівника, легалізовано на ДП «Зал офіційних делегацій» лише з 19 травня 2022 року.

Крім того, 20 квітня 2022 року головний бухгалтер ОСОБА_3 подала на ім`я директора ДП «Зал офіційних делегацій» ОСОБА_2 службову записку, якою не рекомендувала переводити ОСОБА_1 на вакантну посаду провідного інженера з охорони праці.

Зважаючи на вказане, суд звертає увагу на те, що наказом ДП «Зал офіційних делегацій» за № 12/04-03 від 12 квітня 2022 року начальника юридичного відділу Ястребову В.А. та головного бухгалтера ОСОБА_3 зобов`язано надати правовий висновок виключно щодо відповідності ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам на зайняття посади заступника директора з господарських питань.

Вирішення питання щодо відповідності позивача вимогам на зайняття вакансії провідного інженера з охорони праці наказом від 12 квітня 2022 року не ставилось і, відповідно, у висновку від 15 квітня 2022 року, не вирішувалось.

Комісія ж для вирішення питання відповідності ОСОБА_1 вимогам на зайняття вакантної посади провідного інженера з охорони праці на підприємстві не створювалась. Доказів протилежного до суду сторонами не надано.

В свою чергу, до суду не надано копії посадової інструкції головного бухгалтера, яка б містила підтвердження наявності повноважень головного бухгалтера ОСОБА_3 на прийняття рішення чи надання / ненадання рекомендацій щодо переведення працівників, за їх заявою, на вакантну посаду.

Більш того, службова записка посадової особи, подана на ім`я директора підприємства, не є документом, на підставі якого приймається рішення про відповідність працівника вимогам на зайняття чи не зайняття певної вакантної посади та даний документ не може бути предметом оскарження у судовому порядку.

Крім того, матеріали справи, всупереч вимог ст. 76-81 ЦПК України, не містять жодного доказу доведення до відома позивача змісту даної службової записки, якою, по суті, вирішено питання неможливості переведення ОСОБА_1 на вакантну посаду.

У зв`язку з цим, суд критично оцінює службову запискуголовного бухгалтера ОСОБА_3 складену 20 квітня 2022 року.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об`єднання беруть участь у розробленні державної політики зайнятості населення, державних та територіальних програм зайнятості, проводять спільні консультації з цих проблем з роботодавцями, їх об`єднаннями, а також з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пропонують заходи щодо соціального захисту членів профспілок, які вивільняються в результаті реорганізації або ліквідації підприємств, установ, організацій, здійснюють контроль за виконанням законо-давства про зайнятість.

Права і повноваження профспілок щодо забезпечення захисту працівників від безробіття та його наслідків визначаються законодавством і колективними договорами та угодами. У разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Всупереч наведеному, суду не надано сторонами у справі жодного доказу на підтвердження виконання вимог Закону щодо завчасного, не пізніше як за три місяці до намічуваного звільнення, повідомлення первинним профспілковим організаціям інформа-ції щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проведення консультацій з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Більш того, суду не надано жодних доказів щодо скорочення інших посад та, відповідно, пропонування працівникам вакантних посад по підприємству. У зв`язку з цим, суд приходить висновку, що скороченню підлягала лише посада, яку обіймала ОСОБА_1 ..

Відповідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

За змістом ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівни-ків, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання професійних спілок).

Сторонами визнається і не заперечується та обставина, що позивач під час звільнення була головою Незалежної профспілки авіапрацівників. Дані обов`язки нею виконуються і після звільнення з посади начальника господарського відділу.

Згідно ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Суд, відповідно правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі за № 444/372/20, зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обгрунтованості, оскільки необгрунто-ваність рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обгрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Відповідач ДП «Зал офіційних делегацій» звернувся до Об`єднання незалежних профспілок авіапрацівників (далі по тексту - ОНПА) та Незалежної профспілки авіа-працівників (далі по тексту - НПА) з поданнями, датованими 29 квітня 2022 року за вихідними № 29/04/03-2022 та № 29/04/02-2022, на надання згоди щодо звільнення ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів направлення даних подань та дати їх отримання профспілковими організаціями. В свою чергу, судом вже наголошував-лось вище на неможливість направлення документації підприємства адресату засобами електронної пошти, принаймні станом до 18 травня 2022 року включно, тобто до прийняття Порядку від 19 травня 2022 року.

На засіданні ради ОНПА від 19 травня 2022 року, яке у зв`язку з введенням воєнного стану на території України проведено в режимі відео конференції за допомоги додатку месенджера «Viber», голова ОСОБА_5 повідомив, що датою підтвердженого отримання подання ДП «Зал офіційних делегацій» від 29 квітня 2022 року за № 29/04/03-2022 засобами рекомендованого поштового відправлення слід вважати 10 травня 2022 року.

Протоколом № Р-19/05 від 19 травня 2022 року ОНПА вирішило не надавати згоду ДП «Зал офіційних делегацій» на звільнення ОСОБА_1 , оскільки роботодавцем порушено вимоги ст. 5-1, ч. 2 ст. 40, ст. 49-2, ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України; ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції»; ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що рішення ОНПА, оформлене протоколом № Р-19/05 від 19 травня 2022 року, прийнято профспілковим органом вчасно, а саме в межах 15 днів, а тому є легітимним.

Дослідивши рішення профспілкового органу, його обґрунтування, посилання на норми закону, які ОНПА вважає порушеними щодо позивача під час звільнення, суд прийшов висновку, що воно є належним чином обґрунтованими.

20 травня 2022 року вказане рішення ОНПА разом з супровідним листом № 1-20-05 направлено засобами зв`язку Укрпошта директору ДП «Зал офіційних делегацій». Наведене підтверджується описом вкладення до листа зі штрих кодом 076 від 20 травня 2022 року, накладною до вказаного листа, сформованої 20 травня 2022 року о 18 год. 41 хв. 49 сек. та квитанціями за цей же день.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу на те, що саме 20 травня 2022 року відповідач звільнив ОСОБА_1 з займаної посади в той час, коли роботодавцю не було відомо про прийняте рішення ОНПА та, тим паче, навіть не було отримано його рішення, оскільки профспілковим органом листа разом з протоколом від 19 травня 2022 року направлено на адресу ДП «Зал офіційних делегацій» лише 20 травня 2022 року о 18 год. 41 хв. 49 сек.

Більш того, на запит НАЗК, відповідачем разом з листом № 01/07-03 від 01 липня 2022 року, надано скріншот з електронної поштової скриньки ДП «Зал офіційних делегацій», з якого вбачається, що ОНПА направило підприємству своє рішення, оформлене протоколом № Р-19/05 від 19 травня 2022 року щодо ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 , 20 травня 2022 року о 23 год. 08 хв. 51 сек.

Це, в свою чергу, додатково підтверджує факт відсутності рішення вказаного профспіл-кового органу у роботодавця на день звільнення позивача.

19 травня 2022 року на засіданні Ради Незалежної профспілки авіапрацівників, яке у зв`язку з введенням воєнного стану на території України проведено в режимі відео конференції за допомоги додатку месенджера «Viber», голова ОСОБА_1 повідомила про отримання 10 травня 2022 року профспілковим органом подання ДП «Зал офіційних делегацій» від 29 квітня 2022 року за № 29/04/02-2022 щодо її звільнення з посади начальника господарського відділу.

Протоколом № 19/05 від 19 травня 2022 року НПА вирішило не надавати згоду ДП «Зал офіційних делегацій» на звільнення ОСОБА_1 , оскільки роботодавцем порушено вимоги ст. 5-1, ч. 2 ст. 40, ст. 49-2, ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України; ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції»; ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що рішення НПА, оформлене протоколом № 19/05 від 19 травня 2022 року, прийнято профспілковим органом вчасно, а саме в межах 15 днів, а тому є легітимним. Дослідивши рішення профспілкового органу, його обґрунтування, посилання на норми закону, які НПА вважає порушеними щодо позивача під час звільнення, суд прийшов висновку також про те, що воно є належним чином обґрунтованими.

19 травня 2022 року вказане рішення НПА разом з супровідним листом № 19/05 направлено засобами зв`язку директору ДП «Зал офіційних делегацій» з території держави Польща. Наведене підтверджується накладною та квитанцією до листа.

Тобто, 19 травня 2022 року дане рішення профспілкового органу було здано на території держави Польща у відділення зв`язку Hrvatska posta для відправлення відповідачу. Наведене беззаперечно свідчить про те, що ДП «Зал офіційних делегацій», на дату звільнення позивача, не знало про прийняте НПА рішення та не мало його в наявності.

Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що відповідач формально виконав вимоги законодавства щодо направлення подань до профспілок з метою отримання згоди на звільнення позивача та фактично прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 навіть не отримавши рішення ОНПА та НПА, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

В свою чергу, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки лише у разі відсутності обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення. Проте, ДП «Зал офіційних делегацій» не могло спиратись на цей довід при прийнятті остаточного рішення про звільнення працівника, оскільки рішення профспілкових органів, на дату звільнення ОСОБА_1 , ним взагалі не було отримано та, відповідно, оцінити їх повноту та обґрунтованість було фізично неможливо.

Враховуючи все вищенаведене, суд приходить висновку, що звільнення позивача відбулось з чисельними порушеннями КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу № 20/05-01-2022 «Про припинення трудового договору (контракту)» про її звільнення з посади начальника господарського відділу з 22 травня 2022 року та поновлення на роботі є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

У пункті 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України та ч. 7 ст. 235 КЗпП України вказано, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Зважаючи на вказане суд приходить висновку щодо наявності підстав для звернення судового рішення, в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, до негайного виконання.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Доказів того, що в період з дати звільнення і до дня ухвалення судового рішення позивач була працевлаштованою та отримувала заробіток, суду не надано.

В той же час, з моменту поновлення позивача на роботі на підставі наказу від 16 листопада 2021 року вона весь час перебувала у простої, звільнялась від обов`язку знаходитись на робочому місці та отримувала оплату простою в розмірі 2/3 від посадового окладу. Наведене визнається і не заперечується сторонами у справі.

Відповідно п. 18, абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 року вказано, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушуного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100.

Згідно абз. 6, 7 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно абзаців 3 5 пункту 4 цього Порядку.

У абз. 5 п. 4 розділу ІІІ вказаного Порядку зазначено, якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімаль-ної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 було поновлено 16 листопада 2021 року на посаді начальника господарського відділу після попереднього звільнення і їй виплачувався простій в розмірі 2/3 від посадового окладу в розмірі 19 360 грн. 00 коп., розрахунок середньої заробітної плати здійснюється на підставі абз. 5 п. 4 розділу ІІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі за №9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу .

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19.

Зважаючи на вказане з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 154 880 грн. 00 коп. (розрахунковий період з червня 2022 року по січень 2023 року включно це 8 міс. х 19360, 00 (посадовий оклад)) з утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення підприємством вимог абз. 20 с. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 53? Закону України «Про запобігання корупції» та подальше утискання трудових прав позивача, к викривача, слід зазначити наступне.

Відповідно абз. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) викривач - це фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Згідно ч. 1 ст. 53-3 Закону права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону.

За змістом вимог ч. 1 ст. 53-4 Закону викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року по справі № 361/8080/18 зазначив, що викривач набуває свого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата.

З моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідно положень зазначеної норми особа або член її сім`ї не може бути звільнена у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог вказаного іншою особою.

Водночас такий імунітет не є абсолютним і має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Наступною обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження.

Ще одним обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним.

Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім застосу-вання до викривача негативних наслідків, а не навпаки); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено.

Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дає змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням спірного наказу із діяльністю позивача, як викривача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року, у цивільній справі за № 359/6000/21 за позов ОСОБА_1 задоволено. Зокрема, визнано неправомірним та скасовано наказ (розпорядження) ДП «Зал офіційних делегацій» за № 75/К від 31 травня 2021 року «Про припинення трудового договору (контракту)», поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника господарського відділу ДП «Зал офіційних делегацій» з 01 червня 2021 року. Допущено негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Даними судовими рішеннями, ухваленими при розгляді цивільної справи за № 359/6000/21, зокрема встановлено, що ОСОБА_1 є викривачем і на неї мають розповсюджуватись гарантії, передбачені Законом України «Про запобігання корупції», в тому числі щодо недопущення її звільнення. Дана обставина, в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Наведене, в тому числі, слугувало підставою для поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника господарського відділу у ДП «Зал офіційних делегацій».

Судом встановлено, що з моменту поновлення ОСОБА_1 на посаді, тобто з 16 листопада 2021 року, та до дати її повторного звільнення - 22 травня 2022 року, нею не було подано нових повідомлень до компетентних органів про порушення норм Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами підприємства.

Разом з тим, зважаючи на систематичні оголошення простою позивачу з різних підстав, які постійно уточнювались чи змінювались роботодавцем, фактичне недопущення її до робочого місця та виконання посадових обов`язків, скорочення посади та призупинення дії трудового договору виключно з ОСОБА_1 , оскільки доказів протилежного до суду сторонами не надано, суд приходить переконання що до неї зі сторони ДП «Зал офіційних делегацій» продовжено застосування негативних заходів, зумовлених повідомленням ОСОБА_1 про корупційні діяння посадових осіб ДП «Зал офіційних делегацій» та набуття з 02 березня 2020 року статусу викривача.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Зал офіційних делегацій» моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» та вимог ст. 23 ЦК України де вказано, що спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно вимог ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд враховує, що діями ДП «Зал офіційних делегацій» спричинено моральні страждання ОСОБА_1 , оскільки діями відповідача порушено трудові права позивача, для відновлення яких вона була змушена звертатись до суду з даним позовом.

Враховуючи наведене вище, переслідування ОСОБА_1 як викривача, повторність її звільнення з займаної посади та необхідність в судовому порядку відновлювати порушені трудові права, суд вважає розумним та співмірним позов в частиині стягнення моральної шкоди задовольнити частково і стягнути з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з дваним позовом ОСОБА_1 за вимогу про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі сплатила судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією ID 3692-2519-4058-5776 від 22 червня 2022 року.

Оскільки позовні вимоги в цій частині задоволено в повному обсязі, з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

Враховуючи наведене вище та керуючись нормами ст. 43 Конституції України, ст. 23 Цивільного кодексу України, ст. 62, 64 Господарського кодексу України, ст. 168, 167 Податкового кодексу України, ст. 5-1, 36, 40-43, 49-2, 233, 235, 237-1ксу законів про працю України, ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 22, 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 1, 53-3, 53-4 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 10-13, 76-82, 258-260, 263, 353, 354, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Зал офіційних делегацій», треті особи : Національне агентство з питань запобігання корупції, директор Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» Гріздак Віталій Васильович, Об`єднання незалежних профспілок авіапрацівників, Незалежна профспілка авіапраців-ників Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» за № 20/05-01-2022 від 20 травня 2022 року щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи з 22 травня 2022 року за скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника господарського відділу Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» з 22 травня 2022 року.

Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Стягнути з Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 травня 2022 року по 30 січня 2023 року включно в розмірі 154 880 (сто п`ятдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 (нуль) копійок з утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Стягнути з Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Позивач : ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб - НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 25 вересня 1997 року Бориспільським МРВ ГУМВС України в Київській області.

Відповідач : Державне підприємство «Зал офіційних делегацій» (, зареєстроване місце знаходження: 08301, м. Бориспіль - 7, Бориспільський район, Київська область).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляцій-ного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 лютого 2023 року.

Суддя Л.В. Яковлєва