АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року

м. Чернівці

справа № 722/1219/21

провадження 822/887/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2022 року та на додаткове рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 липня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Унгурян С.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні.

Позов мотивовано тим, що починаючи з 2014 року по лютий 2021 року позивачка проживала однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу.

У 2014 році сторони за спільні кошти придбали житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1605 га з кадастровим номером :01:002:0066, що знаходяться по АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 не визнає за позивачкою право спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, а також відмовляється у добровільному порядку поділити придбане за час їх спільного проживання майно, оскільки вважає, що все майно належить виключно йому, так як на момент укладання договору купівлі-продажу не перебував в зареєстрованому шлюбі.

Просила суд встановити факт спільного проживання її та відповідача ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в період з 2014 року по лютий 2021 року; визнати житловий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю позивачки та відповідача ОСОБА_2 , а також визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в період з 2014 року по жовтень 2018 року.

Визнано житловий будинок літ. «А», загальною площею 40,40 кв.м, житловою площею 16,80 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано земельну ділянку, площею 0,1605 га, кадастровий номер :01:002:0066, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А», загальною площею 40,40 кв.м, житловою площею 16,80 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1605 га, кадастровий номер :01:002:0066, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «А», загальною площею 40,40 кв.м, житловою площею 16,80 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,1605 га, кадастровий номер :01:002:0066, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень та витрати пов?язані із залученням перекладача в розмірі 4590 гривень.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що сторони проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з 2014 року до жовтня 2018 року, були пов`язані спільним побутом та набули майно, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Позивачка надала належні докази на підтвердження її вимог, а ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності придбаного, під час проживання однією сім`єю з позивачкою, майна, а тому суд дійшов висновку про належність спірного майна сторонам на праві спільної сумісної власності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, які притаманні сімейним відносинам в сторін не виникло.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

11 серпня 2015 року згідно з договором купівлі-продажу НАО № 1384 ОСОБА_2 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 .

11 серпня 2015 року згідно з договором купівлі-продажу НАО № 1385 ОСОБА_2 придбав земельну ділянку, площею 0,1605 га, кадастровий номер :01:002:0066, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходяться за вищевказаною адресою.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження № 61-28343св18) зазначено, що «особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності».

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала про те, що, починаючи з 2014 року по лютий 2021 року, вона з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно придбали нерухоме майно, разом відвідували друзів, родичів та разом святкували свята.

На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю позивачка посилається на свідоцтво про вінчання від 04 жовтня 2014 року, фотознімки та покази свідків.

Щодо доказу проведення релігійного обряду вінчання 04 жовтня 2014 року, то відповідно до ч.1 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За ч. 3 цієї ж статті релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя.

Фотографії спільного відпочинку та святкування днів народження та інших свят, не є належними та допустимими доказами факту спільного проживання однією сім`єю сторін у період придбання ними спірного майна.

Показання свідків про проживання позивачки однією сім`єю на яких суд грунтував свої висновки, не є достатніми доказами про наявність у сторін сім`ї, в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України, оскільки вони є родичами та їм відома інформація виключно зі слів позивачки.

Таким чином, жодного доказу, яким би підтверджено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, що є підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно суду не надано.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 березня 2020 року в справі №303/2865/17 факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Додаткове рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 липня 2022 року є похідним від основного рішення, а тому воно також підлягає скасуванню.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

За подання апеляційної скарги апелянт сплатив 2724 гривні, що підтверджується квитанцією.

З огляду на зазначене, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2724 гривні у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2022 року та додаткове рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 липня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2724 гривні у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 02 лютого 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна