Справа № 466/679/22
Провадження № 2/466/381/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

з участю представника позивача адвоката Гурського В.С.

відповідача ОСОБА_1

справа №466679/22, 2/466/381/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у загальному позовному провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення боргу за договором позики,-

установив:

31.01.2022 ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явив в суд позовну заяву до ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , про повернення боргу за договором позики, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 у його користь за договором позики суму у розмірі 185 951,27грн., а саме: - 6500 доларів США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 26.11.2021 становить 175630,00грн.; - 10321,27 грн. враховуючи 3% річних від простроченої суми неповернутого боргу за 716днів та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та ОСОБА_1 13.12.2019 був укладений договір позики. Згідно даного договору, що підтверджено розпискою від 13.12.2019 р. ОСОБА_1 отримав від нього у борг позику в сумі 6500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 26.11.2021 становить (27,02 *6500) 175 630,00грн.

Згідно даного договору ОСОБА_3 зобов`язувався вчасно повернути борг в термін до 20.12.2019. Однак в зазначений терміг відповідач борг не повернув.

Після 20.12.2019, він неодноразово звертався до ОСОБА_4 , в усному порядку, телефонному режимі, так і в мессенджері «Viber», про повернення зазначеної суми, однак кожного разу у відповідь були пояснення та запевнення в тому, що найближчим часом дану суму буде повернуто. До теперішнього часу відповідачем не здійснено жодних дій з метою повернення боргу за договором позики.

Підтримуючи вищевикладене, просить стягнути з ОСОБА_1 на його,позивача, користь кошті за договором позики на загальну суму 185 951,27гривень та судові витрати в справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 22.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду в загальному порядку (а.с.18).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.04.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.27).

В судовому засіданні 01.02.2023 року, в режимі телефонної розмови за межами місті Львова, позивач ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення, якими повністю підтримав позовні вимоги та заперечив покази відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Гурський В.С. позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги заперечив, надав письмові пояснення на позов, просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки жодних коштів у позивача не позичав, однак не заперечував, що розписка від 13.12.2019 року написана ним( ОСОБА_1 ) власноручно, без будь якого примусу.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) передав у власність відповідача (позичальника) грошові кошти в сумі 6500 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути зазначені кошти до 20 грудня 2019року:

На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник 13 грудня 2019року написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаній сумі та строк їх повернення. (а.с.6)

Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).

Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Доказів виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Суд критично відноситься до показань відповідача у справі, оскільки вони протирічать встановленим у справі обставинам, не спростовуються відповідачем іншими належними та допустимими доказами.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Суд перевіривши розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві, зазначає що він є вірним. Судом встановлено, що сума 3% річних від простроченої суми, яка підлягає задоволенню становить 10321,27грн.

При цьому суд зазначає, що позивачем в цій частині позовні вимоги за час розгляду справи в суді не збільшувалися, іншого розрахунку суду не надано.

Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню з урахуванням розрахунків позивача в сумі 10321,27грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1890,00грн.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 за договором позики суму в розмірі 185 951,27 (сто вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одну гривню двадцять сім коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1890,00 (одна тисяча вісімсот дев`яносто гривень).

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 10.02.2023.

Суддя В. В. Свірідова