КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3234/2023
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року у справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

встановив:

У червні 2018 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка звернувся із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що наказом ректора Університету від 23 листопада 2015 року № 820-34 ОСОБА_1 зараховано з 01 грудня 2015 року до аспірантури географічного факультету Університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 11.00.02 «Економічна та соціальна географія».

На виконання пункту 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року № 309 (далі - Положення), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, між відповідачем та Університетом укладено угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 індивідуального навчального плану вченою радою географічного факультету Університету (протокол від 11 травня 2017 року № 5) прийнято рішення про її відрахування.

Наказом ректора Університету від 01 червня 2017 року № 277-34 відповідача відраховано зі складу аспірантів географічного факультету з 31 травня 2017 року.

Посилаючись на те, що на підготовку ОСОБА_1 в аспірантурі витрачені бюджетні кошти, однак останній не виконав взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди у розмірі 116 704,80 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КНУ імені Тараса Шевченка заборгованість 116 704,80 грн та судові витрати в сумі 1 762,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що суд розглянув справу, не повідомивши його, чим порушив право на судовий захист, вимоги змагальності та рівності сторін. Зазначає, що суд не врахував та надав оцінку обставинам його відрахування з аспірантури з порушенням встановленого законом порядку. Стверджує, що суд неправильно застосував до спірних договірних відносин норми матеріального права, що регулюють деліктні відносини. Посилається також на те, що розмір шкоди, визначений позивачем, є необґрунтованим та недоведеним.

Своїм правом на подачу відзиву позивач КНУ імені Тараса Шевченка не скористався.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди у розмірі 116 704,80 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Як вбачається із матеріалів справи, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2018 року для розгляду даної цивільної справи визначено головуючого суддю Цокол Л.І. (а.с.1.). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2019 року для розгляду даної цивільної справи визначено головуючого суддю Писанця В.А. (а.с. 40).

Як видно з тексту рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року, рішення ухвалене у складі головуючого судді Писанця В.А. (а.с. 51). Разом з цим, рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року не містить підпису судді Писанця В.А. (а.с. 55).

Оскільки оскаржуване судове рішення не підписано будь-ким із суддів, то ця обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 23 листопада 2015 року № 820-34 було зараховано ОСОБА_1 до аспірантури (ад`юнктури) за спеціальністю 11.00.02 «Економічна та соціальна географія» на підставі рішення приймальної комісії від 30 жовтня 2015 року з відривом від виробництва з 01 грудня 2015 року та призначено науковим керівником Запотоцький С.П., д. геогр. наук, проф. (а.с. 8).

Відповідно до п. 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року № 309, яке діяло на момент вступу відповідача до аспірантури, взаємозобов`язання аспіранта, підготовка якого здійснюється за державним замовленням, та вищого навчального закладу визначаються в типовій угоді, форма якої визначена цією ж постановою.

На виконання вказаної норми між аспірантом відповідачем та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка було укладено Угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення, від 01 грудня 2015 року № 261 (а.с. 9).

Відповідно до Угоди, відповідач зобов`язався, у тому числі, дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників. В разі відрахування за наслідками атестації, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством.

Згідно пп. 4. п. 16 та п. 22 Положення, аспірант зобов`язаний виконувати індивідуальний план роботи; аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований, зокрема, через невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Пунктом 22 Положення визначено, що рішення про відрахування аспіранта приймає вчена рада вищого навчального закладу. На підставі рішення вченої ради аспірант відраховується з аспірантури наказом керівника вищого навчального закладу.

Згідно пп. 6 п. 6.15 Статуту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, затвердженого наказом Міністра освіти і науки України від 24 липня 2015 pоку № 802, в Університеті утворюються вчені ради факультетів (інститутів), повноваження яких визначаються Вченою радою Університету, відповідно до цього Статуту. Вчена рада Університету може делегувати частину своїх повноважень вченим радам факультетів (інститутів).

Вченою радою географічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол № 5 від 11 травня 2017 року) прийнято рішення про відрахування ОСОБА_1 - аспіранта другого року навчання з відривом від виробництва (а.с. 10).

Наказом ректора від 01 червня 2017 року № 277-34 відповідача відраховано з 31 травня 2017 року зі складу аспірантів географічного факультету, у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин (а.с. 11).

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту», фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно п. 9.3 Статуту, фінансування Університету здійснюється за рахунок, зокрема, коштів загального фонду державного бюджету.

Напрями використання бюджетних коштів, що спрямовуються на досягнення мети та забезпечують виконання завдань університету, визначаються паспортом бюджетної програми, який щорічно затверджується у порядку, визначеному наказом Міністерства фінансів України від 29 грудня 2002 року № 1098 «Про паспорти бюджетних програм».

Паспортом бюджетної програми університету, що затверджується спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства фінансів України щорічно, визначаються середні витрати на підготовку 1 аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, у поточному році.

В силу частини першої ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 22 Положення, аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених п. 19 цього Положення.

Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи.

Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Відповідно до Угоди, аспірант несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, визначених Угодою, зокрема, в разі відрахування за наслідками атестаті, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством.

Позивач провів розрахунок суми збитків з урахуванням встановлених середніх витрат на одного аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, передбачених паспортами бюджетної програми Університету на кожен рік, зокрема на 2015-2017 роки, кожен з яких затверджений спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства фінансів України у розмірі 116 704,80 грн, де вартість підготовки відповідача за кошти бюджету за 1 місяць у 2015 році становила 5742,30 грн, у 2016 році - 73 935,20 грн і за 5 місяців у 2017 році - 37 027,30 грн (а.с. 23-31).

Також встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання як аспірант Університету, тим самим завдав своїми діями майнової шкоди позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» у редакції, чинній на час відрахування відповідачки, підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.

Підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється за рахунок, зокрема, коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства (пп. 1 п. 4 Положення).

Відповідно до пп. 4 п. 16 Положення аспіранти і докторанти зобов`язані виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика.

За змістом п. 22 цього Положення аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/7554/18 щодо спору про відшкодування вартості навчання за підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення у постанові від 29 травня 2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на порушення порядку його відрахування з аспірантури Університету оцінюються судом критично, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не заперечує факт відрахування з аспірантури та не оскаржував у будь-який спосіб правомірність таких дій позивача.

Отже, з`ясувавши, що відповідач усупереч укладеній між сторонами угоді про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення не виконав індивідуального плану без поважних причин, у результаті чого його відраховано з аспірантури Університету, рішень позивача, яким вирішено питання про відрахування його з аспірантури в установленому порядку не оскаржив, суд доходить висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню вартість навчання згідно з умовами укладеної між сторонами угоди від 01 грудня 2015 року в розмірі, заявленому позивачем і, розрахованому, виходячи із встановленого бюджетною програмою за відповідний період суми середніх витрат на одного аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, і який відповідачем не спростовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 , про відшкодування майнової шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 60, ) заборгованість у розмірі 116 704 (сто шістнадцять тисяч сімсот чотири) гривні 80 копійок та судові витрати в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.І. Савченко