Справа № 204/8817/22
Провадження № 2/204/648/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Тетяна Миколаївна, Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивач прохала суд встановити, що: випис із актів земельної реєстрації на земельну дільницю, що є в АДРЕСА_1 від 5/ХІІ 1932 року разом із Планом земельної дільниці, що є в АДРЕСА_1 і Нотатками про зміни щодо правового та господарчого стану дільниці, що утворилися після основної реєстрації на ім`я ОСОБА_4 , зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_4 та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110; свідоцтво про право на спадщину від 23.04.1955 року видане Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2033 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_6 та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110; договір купівлі - продажу від 07.10.1955 року на ім`я ОСОБА_5 , посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_6 та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110; договір дарування від 20.06.1961 року на ім`я ОСОБА_7 , посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_8 та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 95, належать одній особі - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровськ Дніпропетровської області; визнати за позивачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , у порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельній ділянці площею 335 м.кв. та складається з: одноповерхового житлового будинку літера А-1 площею 57,8 м.кв., прибудови А1-1 площею 18,5 м.кв., прибудови а-1 площею 14,7 м.кв., прибудови а1-1 площею 4,9 м.кв., ґанок з площею 0,3 м.кв., сарай Д площею 21,6 м.кв., підвал під Д площею 21,6 м.кв., вхід в підвал д площею 4,1 м.кв., сходи д1 площею 7,5 м.кв., сарай Е площею 10,4 м.кв., сарай Ж площею 5.1 м.кв., вбиральня З площею 2,0 м.кв., споруди, мостіння № 1-3,І.

В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік - ОСОБА_9 , із яким вона перебувала у шлюбі із 3 лютого 1979 року і по день його смерті. Від шлюбу вони мають двох дітей - дочку ОСОБА_10 та сина ОСОБА_11 , які є відповідачами за позовом. Після смерті чоловіка ОСОБА_9 відкрилась спадщина на усе рухоме і нерухоме майно, яке на день смерті належало йому на праві власності. Так, 21 травня 2021 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевій І.О. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 26.09.2022 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_2 після смерті чоловіка у зв`язку з тим, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на 1/4 частку житлового будинку, а саме - свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду 15 липня 1936 року за реєстровим № 8673, а в правовстановлюючих документах на інші частки житлового будинку, є помилки в прізвищі, імені та по-батькові ОСОБА_8 - батька чоловіка позивача. ОСОБА_8 належало в цілому на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.07.1936 року, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду за реєстром № 8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №60 за реєстровим №110, що підтверджується Виписом із актів земельної реєстрації на земельну дільницю від 05.12.1932 року, в якому зазначено власника ОСОБА_4 ,

1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1955 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2033, зареєстровано в КП «ДМБТІ`ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, в якому зазначено власника ОСОБА_6 ,

1/9 частка на підставі договору купівлі - продажу від 07.10.1955 року, посвідченому Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, в якому зазначено власника ОСОБА_6 ,

5/9 часток на підставі договору дарування від 20.06.1961 року, посвідченому Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 95, в якому зазначено власника ОСОБА_8 .

Згідно оригіналів зазначених правовстановлюючих документів, прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_8 містить між собою розбіжності в написанні. Після смерті ОСОБА_8 чоловік позивача звернувся до нотаріуса та прийняв спадщину після його смерті. 26.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. було відмовлено ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на 1/4 частку житлового будинку (свідоцтва про право на спадщину від 15.07.1936 року, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду за реєстром №8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110) та помилки в прізвищі, імені та по-батькові ОСОБА_8 в правовстановлюючих документах на інші частки цього житлового будинку. Станом на 05.08.2015 року, на замовлення чоловіка позивача, було виготовлено технічний паспорт на спірне домоволодіння. На момент смерті ОСОБА_9 у спірному домоволодінні проживала тільки позивач. Відповідачі по справі прописані та проживають за іншими адресами. Після смерті чоловіка позивач ОСОБА_1 користується усім домоволодінням, несе витрати по його утриманню. Оскільки у позивача немає оригіналів правовстановлюючих документів на 1/4 частку домоволодіння та у правовстановлюючих документах по різному написані прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_8 , позивач, з не залежних від неї причин, не може отримати свідоцтво про спадщину після смерті ОСОБА_9 . В усіх документах на ім`я ОСОБА_8 написання його прізвища, імені та по батькові відрізняється між собою. В зв`язку з вищевикладеним виник спір про право та необхідність звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів для захисту своїх прав та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Тому позивач змушена звернутися за захистом своїх прав в судовому порядку.

Позивач та її представник адвокат Мурашко І.В. у судове засідання не з`явились, попередньо надавши на адресу суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності у якій позов визнав та просив задовольнити. Додатково на адресу суду відповідачем було подано відзив у якому відповідач зазначив, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - це його дідусь. Він все своє життя прожив у будинку АДРЕСА_2 . Відповідач знає, що його дідусь був власником цього будинку. ІНФОРМАЦІЯ_5 дідусь помер. Батько відповідача ОСОБА_9 , був його єдиною дитиною. Батько та мати відповідача доглядали за дідусем до самої його смерті і останні роки його життя проживали разом із ним. Після смерті дідуся батьки відповідача проживали і користувались домоволодінням АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 і зараз там проживає. Після смерті дідуся тато ОСОБА_9 прийняв спадщину звернувся до нотаріуса із заявою. Він почав збирати документи, виготовив технічний паспорт на домоволодіння, проте, оформити свідоцтво про право на спадщину не зміг у зв`язку із плутаниною з прізвищем, ім`ям та по батькові дідуся у документах. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Мати - позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, однак теж не змогла оформити свідоцтво про право на спадщину з тих же саме причин, що і батько.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала в повному обсязі та просила його задовольнити. Крім того, відповідачем подано до суду відзив на позов. Так, відповідач зазначила, що вона є онучкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Він був власником будинку АДРЕСА_2 в цілому. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_5 дідусь помер. Після смерті дідуся у нього залишився один син батько відповідачки ОСОБА_9 , який разом із своєю дружиною доглядав батька за його життя та проживав у спірному домоволодінні. Після смерті дідуся ОСОБА_9 прийняв спадщину, проте оформити свідоцтво про право на спадщину не зміг у зв`язку із плутаниною з прізвищем, ім`ям та по батькові дідуся у документах. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Мати - позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, однак теж не змогла оформити свідоцтво про право на спадщину з тих же саме причин.

Треті особи у судове засідання не з`явились, належним чином та своєчасно сповіщені про час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили, правом на подачу пояснень не скористались.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 02.12.2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 у віці 88 років, актовий запис № 8630 (а.с. 165).

19.05.2015 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. звернувся син померлого - ОСОБА_9 задля отримання спадщини, що складалась з домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 111).

Для встановлення права власності на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_8 , приватний нотаріус Бойченко Т.М. звернулась до Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 126) та встановила, що станом на 31.12.2012 рік в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 , містяться відомості про право власності на:

5/9 ч. за ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 20.06.1961 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №121 за реєстровим № 95;

1/9 ч. за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.1955 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110;

1/4 ч. за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.07.1936 року, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду за реєстром № 8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110;

1/12 ч. за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1955 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2033, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110 (а.с. 127).

У зв`язку із помилками в прізвищі, імені та по батькові у правовстановлюючих документах на частки житлового будинку, належного померлому ОСОБА_8 , постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. від 26 травня 2015 року, ОСОБА_9 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 128).

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 1 грудня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 87).

Після смерті ОСОБА_9 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. звернулась його дружина позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини (а.с. 83).

Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. від 26 вересня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 , у зв`язку з помилками в прізвищі, імені та по батькові у правовстановлюючих документах на частки житлового будинку, належного померлому ОСОБА_8 (а.с. 160).

Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Паспортом серії НОМЕР_4 , який видано 20 жовтня 1997 року Красногвардійським РВУ МВС України в Дніпропетровській області, підтверджується, що вірне написання прізвища, ім`я та по батькові є « ОСОБА_8 » (а.с. 112)

Однак, у виписі із актів земельної реєстрації на земельну дільницю, що є в АДРЕСА_1 від 5/ХІІ 1932 року разом із Планом земельної дільниці, що є в АДРЕСА_1 і Нотатками про зміни щодо правового та господарчого стану дільниці, що утворилися після основної реєстрації, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, вказано ім`я ОСОБА_4 (а.с. 19-21).

Крім того, у свідоцтві про право на спадщину від 23.04.1955 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2033, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, вказано ім`я ОСОБА_5 (а.с. 22).

Також, у договорі купівлі - продажу від 07.10.1955 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, вказано ім`я ОСОБА_5 (а.с. 23).

При цьому, у договорі дарування від 20.06.1961 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 95, вказано ім`я ОСОБА_7 (а.с. 25).

Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає доведеним факт, що було допущено помилку у вищезазначених правовстановлюючих документах, а саме невірно зазначено прізвище, ім`я та по батькові, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 .

Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині встановлення факту належності померлому вищезазначених правовстановлюючих документів на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання за нею у порядку спадкування за законом права власності на спірне домоволодіння, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 у віці 88 років (а.с. 165). Заповіт покійний не залишив.

Після смерті ОСОБА_8 його син, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 168), ОСОБА_9 звернувся до нотаріальної контори задля отримання свідоцтва про право на спадщину.

Попередньо судом було встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_8 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 19-23, 25), що підтверджується листом КП «ДМБТІ» ДОР від 22.04.2015 року вих. № 4251 (а.с. 28).

Крім того, станом на 05.08.2015 року на замовлення ОСОБА_9 було виготовлено технічний паспорт на спірне домоволодіння, що складається з: одноповерхового житлового будинку літера А-1 площею 57,8 м.кв., прибудови А1-1 площею 18,5 м.кв., прибудови а-1 площею 14,7 м.кв., прибудови а1-1 площею 4,9 м.кв., ґанок з площею 0,3 м.кв., сарай Д площею 21,6 м.кв., підвал під Д площею 21,6 м.кв., вхід в підвал д площею 4,1 м.кв., сходи д1 площею 7,5 м.кв., сарай Е площею 10,4 м.кв., сарай Ж площею 5.1 м.кв., вбиральня З площею 2,0 м.кв., споруди, мостіння №1-3,І (а.с. 29-34).

Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. від 26 травня 2015 року, ОСОБА_9 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 у зв`язку з, окрім іншого, відсутністю правовстановлюючих документів на 1/4 частку житлового будинку (свідоцтва про право власності на спадщину, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду 15 липня 1936 року за реєстром № 8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110) (а.с. 128).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

ОСОБА_9 є спадкоємцем за законом першої черги як син померлого ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, ОСОБА_9 на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, тобто вважається таким, що прийняв спадщину.

Проте, через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно ОСОБА_9 був позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 87).

Після смерті ОСОБА_9 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. звернувся спадкоємець першої черги - його дружина, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 86), позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини (а.с.83). Діти ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відмовились від прийняття належного їм спадкового (частки спадкового) майна за законом та за заповітом на користь іншого спадкоємця за законом, дружини спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 132,135).

Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. від 26 вересня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 , у зв`язку з, окрім іншого, відсутністю правовстановлюючих документів на 1/4 частку житлового будинку (свідоцтва про право власності на спадщину, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду 15 липня 1936 року за реєстром № 8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110) (а.с. 160).

Як вбачається із довідки Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5-8198 від 2 червня 2021 року, склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) становить 3 особи, серед яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 94).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України визначено, шо у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою першої черги спадкування за законом після смерті чоловіка, спадщину прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлений строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, особи, які мають право претендувати на спадкове майно, а саме діти померлого відмовились від спадщини (а.с. 132, 135). Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, відповідно її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити на рахунок позивача, у зв`язку з відсутністю вимоги про стягнення судових витрат з відповідачів на її користь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 1216, 1218, 1220, 1267-1270 ЦК України, ст. ст. 19, 76-81, 137, 141, 258, 263-265, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ), треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 84/48), Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Тетяна Миколаївна (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха, буд. 17, прим. 3), Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючих документів, а саме:

- випису із актів земельної реєстрації на земельну дільницю, що є в АДРЕСА_1 від 5/ХІІ 1932 року разом із Планом земельної дільниці, що є в АДРЕСА_1 і Нотатками про зміни щодо правового та господарчого стану дільниці, що утворилися після основної реєстрації на ім`я ОСОБА_4 , зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_4 та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110;

- свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1955 року видане Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2033 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_6 та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110;

- договіру купівлі - продажу від 07.10.1955 року на ім`я ОСОБА_5 , посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_6 та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110;

- договору дарування від 20.06.1961 року на ім`я ОСОБА_7 , посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_8 та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 95.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельній ділянці площею 335 м.кв. та складається з: одноповерхового житлового будинку літера А-1 площею 57,8 м.кв., прибудови А1-1 площею 18,5 м.кв., прибудови а-1 площею 14,7 м.кв., прибудови а1-1 площею 4,9 м.кв., ґанок з площею 0,3 м.кв., сарай Д площею 21,6 м.кв., підвал під Д площею 21,6 м.кв., вхід в підвал д площею 4,1 м.кв., сходи д1 площею 7,5 м.кв., сарай Е площею 10,4 м.кв., сарай Ж площею 5.1 м.кв., вбиральня З площею 2,0 м.кв., споруди, мостіння № 1-3, І.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська