Справа № 278/2357/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 145727,13 доларів США за договором позики, укладеним між сторонами.

Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено ряд договорів позики на загальну суму 104200 доларів США. На підтвердження отримання коштів по вищевказаним договорам ОСОБА_3 власноручно написав розписки. Відповідач зобов`язався повернути кошти у строки, зазначені у договорах позики, та сплатити відсотки за користування грошовими коштами, однак кошти останній позивачу не повернув, відсотки не сплатив, чим порушив свої зобов`язання.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики в сумі 145727,13 доларів США, з яких 104200 доларів США основного боргу, 8379,25 доларів США розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання, 33147,88 доларів США відсотки за користування коштами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що у договорі №17/04 від 17.04.2022 року допущено технічну помилку в даті його складання; а розписка від 11.06.2021 року (а.с. 48) є підтвердженням отримання грошових коштів за договором №11/06 від 11 червня 2021 року (а.с. 47). Також наголосив, що відповідачем не були здійснені погашенння його довірителю боргу як основного, так і процентів за користування позиками, за жодним із договорів.

Відповідач у судове засідання не з`явився; про розгляд справи сповіщався належним чином (а.с. 52); копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позову з доданими до неї документами отримав 28.10.2022 року, про що розписався у довідковому листі до справи; відзив на позовну заяву не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

30.03.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики № 30/03, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 позику в сумі 31200 доларів США зі строком повернення до 15.12.2021 року (а.с. 39), на підтвердження чого позичальником була надана розписка (а.с. 40).

Відповідно до п. 3 зазначеного договору, за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю 24 % річних. Проценти сплачуються позивальником при повернення суми позики не пізніше 15 грудня 2021 року у сумі 5620,00 доларів США.

13.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики № 13/05, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 позику в сумі 10000 доларів США зі строком повернення до 13.01.2022 року (а.с. 43), на підтвердження чого позичальником була надана розписка (а.с. 44).

Відповідно до п. 3 зазначеного договору, за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю 24 % річних. Проценти сплачуються позивальником при повернення суми позики не пізніше 13 січня 2022 року у сумі 1400,00 доларів США.

22.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики № 22/05, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 позику в сумі 23000 доларів США зі строком повернення до 22.10.2021 року (а.с. 41), на підтвердження чого позичальником була надана розписка (а.с. 42).

Відповідно до п. 3 зазначеного договору, за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю 24 % річних. Проценти сплачуються позичальником при повернення суми позики не пізніше 22 жовтня 2021 року у сумі 2300,00 доларів США.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не бере до уваги договір позики № 17/04 від 14.04.2022 року на суму 20000,00 доларів США та розписку, яка позичальником була надана, нібито, на підтвердження отримання коштів за вказаним договором, оскільки у таких існують розбіжності, а саме: договір позики укладений 17.04.2022 року, а розписка складена ОСОБА_4 на зазначену суму 17.04.2021 року, що фізично не може бути.

Суд не бере до уваги договір позики № 11/06 від 11.06.2021 року на суму 20000,00 доларів США та розписку, яка позичальником була надана, нібито, на підтвердження отримання коштів за вказаним договором, оскільки у таких існують розбіжності, а саме: номер договору позики зазначений як 11/06, а у розписці про отримання коштів номер договору зазначений як 4/06, що не може фактично слугувати фактом передачі грошових коштів за вказаним договором.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З урахуванням наведених положень закону суд, проаналізувавши зміст договорів та розписок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики і ОСОБА_3 свої зобов`язання за договорами позики №30/03, №13/05 та №22/05 належним чином не виконав, а тому загальна сума боргу за договорами позики у розмірі 64200,00 доларів США та проценти за користування коштами, які були чіткими сумами обумовлені у договорах на загальну суму 9320,00 доларів США підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог позивача в частині стягнення в порядку вимог ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, курс якої є комерційним та змінюється.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти саме в доларах США, нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 6258,30 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 133, 137, 141 ЦПК, ст. ст. 625, 626, 1046-1050 ЦК, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 73520,00 доларів США, з яких: 64200,00 доларів США - сума основного боргу, 9320,00 доларів США - проценти за користування коштами.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6258,30 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2023 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя О. М. Дубовік