Дата документу 24.01.2023Справа № 554/5638/22
Провадження № 2/554/1976/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Шевська О.І. за участі секретаря судового засідання Шевченко О.В. розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, прохала суд розірвати договір довічного утримання (догляду), який укладений між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) 26 серпня 2020 року, зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Полтавського нотаріально округу Соляник А.В. за № 2152. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер № 53764933 від 26.08.2020 та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 37906000. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер № 53766258 від 26.08.2020 та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 37907115. Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, а саме визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання.

Відповідно до пункту 1 договору довічного утримання (догляду) від 26 серпня 2020 року Позивач передає у власність Відповідачу належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого Відповідач зобов`язується забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно.

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, Відповідачка не виконує їх в повному обсязі.

Зокрема, Відповідач не здійснює догляду та надання матеріальної допомоги, не надає щотижневого забезпечення, не здійснює надання побутових послуг (вологе прибирання квартири, виконання різних видів ремонтних робіт у квартирі), та ін.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

20.07.2022 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито загальне позовне провадження.

18.10.2022 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовних вимог. Відповідач вказала, що заперечує проти стягнення з неї судових витрат, оскільки нею не отримано доказів сплати судового збору та сплати послуг адвоката.

01.12.2022 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справу по суті.

Позивач та її представник адвокат Грущанський В.О. подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити.

Відповідач прохала про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення, заперечувала проти стягнення з неї повного судового збору.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суддею встановлено, що 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу за № 2152.

Відповідно до пункту 1 договору довічного утримання (догляду) від 26 серпня 2020 року Позивач передає у власність Відповідачу належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого Відповідач зобов`язується забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно.

Згідно до пункту 6 Договору за згодою сторін обов`язок Відповідача з надання Позивачу довічного забезпечення визначається у вигляді:

-забезпечення догляду та надання матеріальної допомоги для придбання ліків, оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування Позивачки на стаціонарному лікуванні;

-щотижневого забезпечення Відповідача продуктами харчування;

-надання побутових послуг (вологе прибирання квартири, виконання різних видів ремонтних робіт у квартирі).

Відповідно до пункту 7 Договору матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися Відповідачу, оцінюється сторонами на рівні 0,5 розміру прожиткового мінімуму, установленого законодавством України на відповідний період.

Згідно пункту 8 Договору Відповідач шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі зобов`язується забезпечити Позивача житлом.

Незважаючи на взяті на себе вищевказані зобов`язання, Відповідачка не виконує їх в повному обсязі.

Зокрема, Відповідач не здійснює догляду та надання матеріальної допомоги, не надає щотижневого забезпечення, не здійснює надання побутових послуг (вологе прибирання квартири, виконання різних видів ремонтних робіт у квартирі), та ін.

Також звертаю увагу суду, що Відповідач, користуючись юридичною необізнаністю та довірою Позивача, весь час одурювала та виманювала в Позивача грошові кошти, які перераховувала на свої банківські рахунки з банківської картки Позивача орієнтовно в загальній сумі на понад 100 тисяч гривень за весь час існування Договору.

Відповідач, згідно наданої до суду заяви, позовні вимоги визнав та не заперечує щодо розірвання договору довічного утримання.

Правовідносини що виникли між сторонами регулюються Главою 57 Цивільного Кодексу України - Довічне утримання (догляд).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 746 ЦК України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Відповідно до ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до ст. 755 ЦК України , договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме Відповідач (набувач) мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається Позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 Цивільного кодексу України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

У постанові від 13.05.2021 у справі № 752/818/17 Верховний Суд зазначив, що саме відповідач у випадку належного виконання умов договору має можливість надати відповідні докази цього, оскільки позивач у такому випадку позбавлений об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору, оскільки відсутність дій свідчить про відсутність доказів на підтвердження їх вчинення.

Окрім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30.06.2021 справа № 310/5175/15-ц за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачами умов договору. Вина, тобто підстави з яких набувачі неналежним чином виконували умови вказаного договору значення не має.

З урахуванням зазначеного та беручи до уваги багаторазове невиконання Відповідачем взятих на себе по Договору зобов`язань із надання довічного забезпечення у порядку та розмірі, визначеному в Договорі, порушення його умов з боку Відповідача, а також втрату Позивачем довіри та поваги до Відповідача, подальші взаємовідносини за укладеним договором є неможливими, а договір довічного утримання, що укладений між сторонами підлягає розірванню.

Відтак, враховуючи, що Відповідачка не виконує умов договору довічного утримання (догляду) від 26 серпня 2020 року з моменту його укладення, суд вважає, що є всі підстави для його розірвання

На підставі викладеного, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог і це визнання не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Оскільки відповідач визнав позов до розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1984,80 грн., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 1984,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12,13,89,141,259,263,264,265,274,279,280-284 ЦПК України, суд

ухвалила:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), який укладений між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) 26 серпня 2020 року, зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Полтавського нотаріально округу Соляник А.В. за № 2152.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер № 53764933 від 26.08.2020 та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 37906000.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер № 53766258 від 26.08.2020 та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 37907115.

Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, а саме визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1984,80 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1984,80 грн., сплаченого нею при подачі позовної заяви згідно квитанції №ПН69373С1 від 19.07.2022 року сплаченого в АТ «КБ ГЛОБУС», отримувач ГУК у м. Полтаві/Шевченківський район 2030101, р/р отримувача UA 0016716.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1.Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

2.Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.І.Шевська