Справа №751/1031/22
Провадження №2/751/78/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Іскра К.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», в якому просить визнати недійсним кредитний договір №2402/0808/71-079 від 01.08.2008 року (а.с.1-6).

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між нею та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач, 01.08.2008 було укладено кредитний договір №2402/0808/71-079, згідно якого банк зобов`язався надати кредит в сумі 66 150,00 доларів США для споживчих цілей строком до 01.07.2038. Проте вказані кошти на свій рахунок вона не отримувала, а тому кредитний договір є неукладеним. Оскільки банк не перерахував на її рахунок 66 150,00 доларів США, відсутнє платіжне доручення в іноземній валюті, то спірний договір не створює ніяких правових наслідків. Вказує, що невід`ємною частиною кредитного договору є платіжний документ, що свідчить про досягнення згоди між сторонами про суму, дату і валюту платежу. За таких обставин відсутня згода по істотним умовам спірного договору, що є підставою для визнання його недійсним.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 18 лютого 2022 року прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 18.02.2022 забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною вчинення перереєстрації прав власності на неї, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.67-68), відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вказує, що видачу позивачу кредиту підтверджується рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2016, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у гривневому еквіваленті за курсом НБУ в сумі 1 443 921,07 грн. Також між сторонами були укладені додаткова угода і договори про внесення змін та доповнень, які є доказом отримання кредиту. Крім того, згідно заяви на видачу готівки №U-425-20 від 01.08.2008 позивач отримала готівкою кредит в сумі 66 150,00 доларів США, які потім конвертувала в гривню для придбання квартири. Вказує, що спірний кредитний договір набув чинності в момент його підписання, а тому його дійсність не залежить від видачі кредиту. До того ж, позивачем пропущений строк позовної давності, який становить три роки із дати укладення договору або дати, коли особа дізналась чи могла дізнатися про його укладення.

Отримавши відзив, позивачем подана відповідь на відзив (а.с.55-57), згідно якої вказала, що банк перерахував кошти на її позичковий рахунок НОМЕР_2 у гривні. Вона не мала рахунок у доларах США, а тому банк не міг їй перерахувати долари США. За таких обставин вважає, що банк взяті на себе зобов`язання по видачі саме доларів США не виконав, а тому спірний договір є неукладеним. Також строк позовної давності нею не пропущений, оскільки кредитний договір укладений до 2038 року.

Ухвалою суду від 30.08.2022 витребувано від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» оригінали платіжних доручень, якими були перераховані кошти в сумі кредиту 66150,00 доларів США на рахунок НОМЕР_2 по кредитному договору № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» для огляду в засіданні, та їх завірені копії для приєднання до матеріалів справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2402/0808/71-079, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 66 150,00 доларів США на строк з 01 серпня 2008 року до 31 липня 2038 року включно з процентною ставкою 11,9% відсотків річних для придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с.7-13, 72-78).

З копії заяви на видачу готівки №U425-20 вбачається, що 01 серпня 2008 року ОСОБА_1 отримала 66150,00 доларів США як видача кредиту за вищезазначеним договором, що еквівалентно 320 503,37 грн. (а.с.94, 100).

У цей же день, 01.08.2008 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстровано в реєстрі за №6927 (а.с.14). Про укладення договору здійснено запис в Державному реєстрі правочинів (а.с.15). Також 01.08.2008 ОСОБА_2 підтвердила нотаріально посвідченою заявою здійснення повного розрахунку ОСОБА_1 за куплену квартиру (а.с.16).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем, що підтверджується копією витягу (а.с.17).

01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №2402/0808/71-079 від 01.08.2008 ОСОБА_1 передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» вказану квартиру (а.с.18-19).

Між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 13.01.2009 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору щодо рахунку сплати нарахованих відсотків та періоду їх сплати (а.с.79-82), а також укладені договори про внесення змір та доповнень №2 та №3 від 28.08.2009, якими кредитний договір викладений у новій редакції та змінена процентна ставка (а.с.83-89).

Сторонами не заперечується факт того, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником ВАТ «Сведбанк» за спірним кредитним договором.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2016 по справі №751/7600/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року у сумі 1 443 921,07 грн, яка складається з: 1 247 841,58 грн заборгованість за кредитом, 156 488,20 грн - заборгованість по відсотках, 39 591,29 грн пеня, а також судовий збір в розмірі 3 654,00 грн (а.с.20-25, 90-93).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12.05.2016 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на вказане рішення (а.с.90).

На виконання вищезазначеного рішення приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. 18.07.2019 відкрито виконавче провадження №59595677 (а.с.26), в рамках якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с.40).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ч. 2 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Поняття кредитного договору визначено статтею 1054 ЦК України, згідно з якою за цим договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим, тоді як кредитний договір є двостороннім, консенсуальним та відплатним.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Натомість момент укладення кредитного договору у відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України може встановлюватись самим кредитним договором.

Так, відповідно до п. 10.9 спірного кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання, а згідно п. 11.6 у зміненій редакції з дня його підписання.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що спірний кредитний договір є неукладений, оскільки банк не виконав взяті на себе зобов`язання по видачі саме доларів США. Тобто позивач просить визнати недійсним договір, який є неукладений.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2022 у справі №754/13554/18 (провадження №61-11309св21) вказав, що як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі, що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Статті 204 та 215 ЦК України висвітлюють різницю між нікчемним і оспорюваним правочином та не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність оспорюваного договору у мотивувальній частині судового рішення (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 рокув справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

За таких обставин суд дійшов висновку, що оспорювання позивачем отримання коштів у розмірі 66 150,00 доларів США за спірним договором та, як наслідок, самого факту укладення 01 серпня 2008 року кредитного договору між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач, здійснюється не шляхом подання окремого позову про визнання недійсним спірного договору, а під час вирішення справи про стягнення боргу за кредитним договором.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з обранням позивачем невірного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У відповідності до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ураховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 18 лютого 2022 року. При цьому згідно ч. 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили цим рішенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 1046-1047, 1051, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті Новозаводським районним судом м. Чернігова ухвалою від 18 лютого 2022 року, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною вчинення перереєстрації прав власності на неї.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко