Справа № 491/205/22
Провадження № 2/493/26/23
20 лютого 2023 року м. Балта Одеської області
Балтський районний суд Одеської області в складі:
ГОЛОВУЮЧОГО СУДДІ ІЛЬНІЦЬКОЇ О.М.
ЗА УЧАСТЮ СЕКРЕТАРЯ ЛИСОЇ Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Ананьївська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
23 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Ананьївська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Розпорядженням в. о. голови Ананьївського районного суду Одеської області від 07.04.2022р. «Щодо передачі справи до іншого суду у зв`язку з неможливістю утворення складу суду» матеріали цивільної справи №491/205/22 передані до Балтського районного суду Одеської області.
05 травня 2022 року матеріали даної цивільної справи надійшли на адресу Балтського районного суду Одеської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду за головуванням судді Ільніцької О.М.
Ухвалою судді від 11.08.2022р. провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 06.12.2022р. закрито підготовче провадження в даній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі є його колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано за рішенням суду 10.01.2022р. Відповідач зареєстрована в зазначеній квартирі, але вже понад 4 роки не проживає за вказаною адресою, квартирою не цікавиться, її особистих речей у квартирі немає, ніяких перешкод у проживанні відповідача в квартирі позивачем не чинилося, вона добровільно поїхала з квартири.
Реєстрація ОСОБА_2 у квартирі завдає позивачу значну перешкоду в оформленні субсидії, оплаті комунальних послуг та інше.
Посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач в судові засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судові засідання не з`явилася. Про дату, час і місце проведення судових засідань була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання нею судових повісток, які були надіслані їй рекомендованими листами. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не подала, про поважність причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала.
Представник третьої особи Ананьївської міської ради в судові засідання не з`явився. До суду через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» надійшло клопотання третьої особи про розгляд справи без участі представник Ананьївської міської ради.
У зв`язку з неявкою в судові засідання відповідача та не повідомленням суду про поважність причин своєї неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов судом застосовано відповідно до ст.280 ЦПК України заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах цивільної справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 10.01.2022р. заочним рішенням Балтського районного суду Одеської області шлюб, зареєстрований 20.09.1975р. у Виконавчому комітеті Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, актовий запис №45, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачу залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». Зазначене рішення набрало законної сили 10.02.2022р.
Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 26.12.1992р., посвідченого державним нотаріусом Ананьївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2085, ОСОБА_1 купив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
З копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 12.01.1993р. вбачається, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки Ананьївської міської ради від 08.12.2021р. №4051, виданої гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про те, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Склад зареєстрованих становить 2 особи, в т.ч.: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30 листопада 2021 року депутатом Ананьївської міської ради Самотей Г.С., в присутності двох сусідів, складено акт про те, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 з 24.09.1998р. по теперішній час та фактично за даною адресою не проживає з 2018 року по теперішній час.
Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Частиною третьою цієї статті Кодексу визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Частина перша ст.383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Суд, констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з реалізацією права на володіння, користування та розпорядження майном, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки воно придбане 26.12.1992р. на підставі договору купівлі-продажу, тобто набуте позивачем та відповідачем за час шлюбу, який розірваний лише в 2022 році.
Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Частиною 2 ст.317 ЦК України визначено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24.09.1998р. зареєстрована в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй та позивачу на права спільної сумісної власності подружжя, і хоча відповідач у даній квартирі фактично не проживає з 2018 року, даний факт не позбавляє її права на користування житловим приміщенням як співвласника квартири.
Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що вищезазначена квартира, яка належить йому та відповідачеві на праві спільної сумісної власності, в результаті поділу майна подружжя за взаємною згодою чи за рішенням суду належить йому на праві власності.
Зазначені норм цивільного та сімейного законодавства дають суду підстави для висновку про те, що будь-які обмеження щодо реалізації відповідачем свого права на користування та розпорядження вищезазначеною квартирою, яка належить їй на праві спільної сумісної власності, порушать її законні права як суб`єктів права власності, що в подальшому може бути підставою для відповідача вимагання усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.
Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно п.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 61, 68 СК України, ст.ст.317, 319, 321, 383, 386 ЦК України, ст.ст.10, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Ананьївська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ