Справа № 183/8551/21
№ 2/183/627/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання фінансових послуг,-
Зі своєї сторони, Товариство виконало всі умови договору, надало ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачувала кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 27 жовтня 2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 71 013,50 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 63 034,14 грн., пені в розмірі 1 255,86 грн., інфляції за весь час прострочення в розмірі 743,69 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 979,81 грн.
Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою судув ід 09 грудня 2021року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у в повному обсязі, просить задовольнити позов, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов такого висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Клієнту пропонується фінансова послуга, а саме - короткостроковий кредит вартістю 60,00 грн. на день, що складає 730% річних (п. 3.1).
У п. 4 заяви-анкети для отримання кредиту відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що доступ до заповнення від її імені заяв-анкет на сайті pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua належить лише їй, ні які інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві.
Згідно з п. 5 цієї заяви-анкети всі заяви-анкети, що надходять від її імені на сайт pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua, є дійсними та наданими нею особисто.
Всі заявки на видачу кредитних коштів на її картковий рахунок надані з її особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто (п. 6).
Згідно Інформації щодо порядку (процедури) отримання кредиту та підписання електронних договорів користувач за допомогою мережі «Інтернет» реєструється на сайті ТОВ «Прості займи», подає відповідну заяву із зазначенням необхідної інформації, вказує бажану суму позики і термін, після цього таку заявку подає, а в подальшому отримує унікальний код на підтвердження оформлення позики через СМС на свій мобільний номер який має ввести для підтвердження подачі заявки. Створена заявка проходить внутрішній алгоритм прийняття рішення про можливість видачі кредиту і в разі позитивного рішення про видачу позики, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою для підтвердження підписання кредитного договору в порядку, визначеному ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» і після цього система переводить клієнту на карту суму, зазначену в заявці, через платіжну систему за допомогою ТОВ «Вей Фор Пей».
У інформаційній довідці щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій містяться дані відповідача ОСОБА_1 - її прізвище, ім`я та по батькові, номер мобільного телефону, адреса електронної пошти, дата народження, ідентифікаційний податковий номер, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, адреса місця проживання та реєстрації, сімейний стан, вид зайнятості, щомісячний дохід, місце роботи.
У цій довідці також зазначено номер карткового рахунку на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти, сума кредиту та строк кредитування.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» у позові вказує, що виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів, а саме, кошти за Кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY».
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ в Україні може здійснюватися за допомогою внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем.
Пунктом 7.1.5. ст. 7, ч. 1 ст. 30 цього Закону визначено, що зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків, переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
03 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Вей Фор Пей» (далі - ТОВ ФК «Вей Фор Пей») у листі за вих. № 807 на адресу ТОВ «Прості займи» підтвердило, що здійснило 27 листопада 2018 року переказ грошових коштів у розмірі 3000,00 грн. на картку НОМЕР_1 , її власником є АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Як зазначено у ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
У ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
В силу ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як зазначено у ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У позовній заяві ТОВ «Прості займи» посилалося на те, що заборгованість ОСОБА_1 за договором станом на 27 жовтня 2021 року становить 71 013,50 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 63 034,14 грн., пені в розмірі 1 255,86 грн., інфляції за весь час прострочення в розмірі 743,69 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 979,81 грн. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості.
Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала і у передбачений в договорі строк кредитні кошти та нараховані відсотки за користування кредитними коштами не повернула.
У зв`язку з наведеним, у відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «Прості займи» виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту 3000,00 грн. та процентів за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 27 листопада 2018 року по 12 грудня 2018 року в сумі 960,00 грн., з яких сплачено 925,86 грн.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Прості займи» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за сумою кредиту 3000,00 грн. і процентів за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 27 листопада 2018 року по 12 грудня 2018 року в розмірі 34,14 грн. (де 960,00 грн. нараховані відсотки в межах строку кредитування 925,86 грн. сплачені відсотків) є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 13.12.2018 року по 27.10.2021 року, суд зазначає наступне.
28 березня 2018 року у постанові по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (п. 90).
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 91).
Як зазначалося вище, за умовами кредитного договору ТОВ «Прості займи» надало відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн., які вона зобов`язалася повернути у повному обсязі до 12 грудня 2018 року.
Таким чином, позикодавець ТОВ «Прості займи» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 12 грудня 2018 року.
Після закінчення строку дії погодженого сторонами строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.
Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач розмір процентів за користування кредитом визначив за період з 27 листопада 2018 року по 27 жовтня 2021 року: всього нараховано відсотків 63 960,00 грн., в той час як всього сплачено відсотків 925,86 грн.
У позові позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом в розмірі 63 034,14 грн. - за період з 27 листопада 2018 року по 27 жовтня 2021 року.
В той же час, проценти за користування кредитом можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача лише в межах строку кредитування, тобто за період з 27 листопада 2018 року по 12 грудня 2018 року в сумі 34,14 грн., а тому період нарахування позивачем процентів за користування кредитом з 13 грудня 2018 року по 27 жовтня 2021 року виходить за межі строку кредитування.
У зв`язку з наведеним, враховуючи, що строк кредитування закінчився 12 грудня 2018 року, а позикодавець ТОВ «Прості займи» не має права нараховувати передбачені договором проценти після цієї дати, позовні вимоги про стягнення відсотків за період з 13.12.2018 року по 27.10.2021 року задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог про стягнення індексу інфляції і трьох процентів річних від простроченої суми згідно до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно розрахунку, проведеного позивачем вбачається, що станом на 27 жовтня 2021 року індексу інфляції нараховано за період з 13.12.2018 року по 27.10.2021 року - 743,69 грн., 3% річних нараховані за період з 13.12.2018 року по м27.10.2021 року - 2 979,81 грн.
Проте, суд не може погодитися з таким розрахунком позивача, оскільки він був здійснений на суму боргу по процентах за користування кредитом, які нараховувались за межами строку кредитування.
3% річних та інфляційні втрати за період з 13 грудня 2018 року по 27 жовтня 2021 року слід нараховувати на суму невиконаного грошового зобов`язання 3 034,14 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000,00 грн. та суми несплачених відсотків за користування кредитом в межах погодженого строку кредитування у розмірі 34,14 грн.
Отже, Інфляційне збільшення суми боргу за період з 13.12.2018 року по 27.10.2021 року розраховується за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період:IIc (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) = 1.19473185
Період прострочення грошового зобов`язання: 1050 днів.
Інфляційне збільшення: 3 034,14 x 1.19473185 - 3 034,14 = 590,84 грн.
Таким чином, інфляційні втрати за період з 13.12.2018 року по 27.10.2021 року складають 590,84 грн.
3% річних за період з 13.12.2018 року по 27.10.2021 року розраховується за формулою:
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, деС - сума заборгованості,Д - кількість днів прострочення:
-з 13.12.2018 року до 31.12.2019 року: 3 034,14 грн. (сума боргу) x 3 % x 384 (кількість днів у періоді) : 365 : 100 = 95,76 грн.;
-з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року: 3 034,14 грн. (сума боргу) x 3 % x 366 (кількість днів у періоді) : 366 : 100 = 91,02 грн.;
-з 01.01.2021 року до 27.10.2021 року: 3 034,14 грн. (сума боргу) x 3 % x 300 (кількість днів у періоді) : 365 : 100 = 74,81 грн., а всього 261,60 грн. (період прострочення грошового зобов`язання становить 1 050 днів).
Таким чином, 3% річних за період з 13.12.2018 року по 27.10.2021 року складають 261,60 грн.
Загальна сума штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання за кредитним договором за період з 13.12.2018 року по 27.10.2021 року складає 852,44 грн., з яких: 3% річних 261,60 грн., інфляційні втрати 590,84 грн.
У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
При цьому, суд зазначає, що встановлені вище обставини під час розгляду справи відповідачем не спростовані жодним належним та допустимим доказом, зокрема остання не скористалася своїм правом надати суду відзив на позов, а також не надала доказів повернення нею частково або в повному обсязі грошових коштів Товариству.
Водночас, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання фінансових послуг, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).
В задоволенні іншої частини вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи», відмовити.
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено 17 січня 2023 року.

Суддя Д. І. Городецький