Справа № 202/5399/22
Провадження № 2/202/348/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Кухтіна Г.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в м. Дніпрі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, -

І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та пояснень третьої особи.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, за змістом якої просила виділити їй у власність, витребувавши у ОСОБА_2 , наступне рухоме майно, а саме: стіл полірований, 6 стільців з бузковою оббивкою, придбані у 2010 році, вартістю 10 000,00 грн.; м`який меблевий куток з оббивкою блакитного кольору для кухні, придбаний у 2012 році вартістю 6 500,00 грн.; холодильник Смег 52А, придбаний у 2003 році, вартістю 10 250,00 грн.; телевізор Самсунг, придбаний в 2016 році, вартістю 18 000,00 грн., кавомашину Делонжі Сам 2200, придбану у 2008 році, вартістю 7 500,00 грн.; диван з оббивкою кожзамінника коричневого кольору, придбаний у 2010 році, вартістю 4 000,00 грн.; меблевий гарнітур для спальні (шафа, ліжко, 2 тумбочки, комод) 2001 року випуску, вартістю 10 000,00 грн., а всього на суму 66 250,00 грн., інше майно, на суму 1 084 950, 00 грн. виділити у власність ОСОБА_2 . Також позивач просила стягнути з відповідача суму у розмірі 509 350,00 грн., як суму за перевищення частки в вартості майна.

Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох повнолітніх дітей. За час проживання у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбане нерухоме майно, яке вже поділено судовим рішенням, що набрало чинності. Крім того за час шлюбу сторонами було придбано рухоме майно, яке заявлено до розподілу, а саме: 70 одиниць, з яких побутова техніка, автомобіль, меблі. Також до компенсації вартості у частині спільного майна заявлено половину від вартості (станом на час розгляду справи) транспортного засобу Mitsubishi Pajero, який було відчужено відповідачем без дозволу позивача.

Відповідач, в свою чергу, подав відзив на позовну заяву, згідно якого повністю заперечував проти задоволення позовних вимог. Такі заперечення обґрунтовані тим, що заявлене до поділу майно у своїй більшості перебуває у власності та користуванні їхньої спільної з позивачем доньки, ОСОБА_3 , а також у самої позивачки. У наданих позивачем копіях документів відсутня інформація з приводу хто купував відповідний товар. Також відповідач вважав, що вартість транспортного засобу Mitsubishi Pajero, згідно висновку наданого позивачем значно завищена, оскільки не враховано реальних пробіг авто, крім того оцінка була проведена без огляду транспортного засобу.

Третьою особою, яка є донькою позивача та відповідача, було надано пояснення по справі, згідно змісту яких позивач не вбачала підстав для задоволення позовних вимог, оскільки більшість вказаного позивачем майна перебуває у користуванні третьої особи, та знаходяться у будинку третьої особи, за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_3 зазначено, що надані стороною позивача копії та квитанції на підтвердження придбання товару, остання, без дозволу третьої особи, взяла з її будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1972 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №1668. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 9 грудня 2021 року, у цивільній справі №202/3035/20, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна та поділу спільної сумісної власності, було задоволено частково, а саме: здійснено поділ нерухомого майна, а також в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску. В іншій частині позовних вимог (поділу гаража № НОМЕР_2 , 1/2 частини статутного капіталу, основних засобів Приватного науково-виробничого підприємства «ППА Комплекс», грузових автомобілів Volkswagen Transporter та FAY, грошових заощаджень у розмірі 3 269 000,00 грн., земельної ділянки у садовому товаристві, автомобіля Mitsubishi Pajero) судом було відмовлено.

Також судом у вказаному вище рішенні було встановлено, що легковий автомобіль марки Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, 26 червня 2020 року ОСОБА_2 (відповідач) відчужив ОСОБА_4 , за вартістю 40 000,00 грн. Суд з огляду на зміст договору купівлі-продажу, рік випуску транспортного засобу, вважав, що даний транспортний засіб був об`єктом права спільної сумісної власності, який було відчужено без згоди ОСОБА_1 та не в інтересах сім`ї, оскільки сторони на відповідний момент разом не проживали. Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягала стягненню грошова компенсація дійсної (ринкової) вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу саме на час розгляду справи, а не у відповідності до суми вказаної у договорі купівлі-продажу транспортного засобу, що є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. В той же час, з рахуванням відсутності доказів дійсної ринкової вартості Mitsubishi Pajero на час розгляду справи, компенсація 1/2 є була неможливою, у зв`язку із чим ОСОБА_1 було відмовлено у поділі та стягненні компенсації за транспортний засіб Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску.

Із долучених позивачем копій документів, також, вбачається, що 14 травня 2008 року ОСОБА_2 здійснив оплату у розмірі 288 790,00 грн. за автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску.

Також позивачем надано висновок до звіту ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА» згідно якого ринкова вартість транспортного засобу легкового Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, складає 396 501,00 грн. без урахування ПДВ, станом на 16 травня 2022 року. У пункті 5.1. звіту зазначено, що огляд автомобіля не проводився у зв`язку з неможливістю доступу до нього.

Також позивачем надано копії документів на підтвердження придбання техніки, меблів з 2000 року.

Суд звертає увагу, що більшість із вказаних вище доказів не містить відомості про покупця, що унеможливлює ідентифікацію судом особи, яка придбала відповідний товар.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб.

11 лютого 2011 року позивач подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у власність домоволодіння

АДРЕСА_1 . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

В той же час, суд звертає увагу, що на підтвердження придбання з 2000 року сторонами техніки, меблів надано копії квитанцій, інструкції, технічну документацію, чеки та накладну. У вказаних документах зазначено ціну товару, модель, дату придбання. В той же час, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Між тим, судом було встановлено, що відповідач повністю заперечує проти заявлених вимог, враховуючи зміст наданого відзиву, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що сторонами вартість майна не погоджена, а дійсної вартості на час розгляду справи суду не зазначено, відповідного висновку про вартість майна не надано.

Суд звертає увагу, що перераховане у позові майно за змістом позовної заяви придбавалось з 2000 року, а тому погодження сторін щодо вартості майна та/або надання оцінки актуальної вартості майна, з урахуванням його зносу, є очевидно необхідною умовою для визначення адекватного розміру грошової компенсації стороні.

Також необхідно зазначити, що копії наданих суду документів зі сторони позивача, за своїм змістом не містять доказів, що перераховане у позові майно (крім транспортного засобу) було придбане сторонами та в інтересах сім`ї, а також те, що заявлене майно перебуває у власності відповідача, що виключає можливість витребування такого майна у ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо поділу, витребування та стягнення компенсації щодо рухомого майна, а саме: техніки та меблів.

В той же час, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № № 483/812/19, провадження № 61-20774св19.

Доводи відповідача, що звіт ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА» згідно якого була визначена ринкова вартість транспортного засобу легкового Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, не підлягає застосуванню з огляду те, що оцінювачем не було здійснено фактичного огляду транспортного засобу, суд відхиляє з огляду на таке.

Так, методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (надалі Методика) встановлено механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Пунктом 5.1. методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Враховуючи, що станом на дату проведення оцінки транспортний засіб знаходився у власності іншого володільця, фактичного доступу до транспортного засобу забезпечено не було, з урахуванням того, що відповідачем на спростовано вказаного, та не надано доказів протилежного, в тому числі, що вартість відчуженого транспортного засобу була менша ніж визначено у звіті про оцінку, суд приходить до висновку про визначення вартості вказаного автомобіля, виходячи із звіту ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА» долученого позивачем.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, у розмірі 198 250,50 грн., який було відчужено відповідачем без згоди позивача.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 60-71, СК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, у розмірі 198 250,50 грн.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 985,51 грн.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ).

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2023 року.

Суддя Г.О. Кухтін