Провадження № 2/127/3709/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Вінницького національного технічного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати освітніх послуг, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 з позовною заявою до суду звернувся Вінницький національний технічний університет (далі ВНТУ) який просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за контрактом від №2021/13 від 31.08.2021 у сумі 17 772,34 грн. Мотивував заявлені вимоги тим, що ВНТУ та ОСОБА_1 уклали договір про надання освітніх послуг. Відповідно до зазначеного договору сторони погодили його умови, серед яких те, що позивач надає освітні послуги за які відповідач зобов`язаний сплатити кошти. ОСОБА_1 у визначений договором термін кошти не сплатив у зв`язку з чим утворилася заборгованість за надані послуги, яка у добровільному порядку не погашається.

Ухвалою суду від 26.12.2022 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у встановлений судом строк відзив не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлялось, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 31.08.2021 року був зарахований до складу студентів ВНТУ, спеціальність 192 будівництво та цивільна інженерія.

ВНТУ (виконавець) та ОСОБА_1 (студент) 31.08.2021 року підписали контракт №2021/13, яким передбачили умови договору, серед яких: позивач зобов`язався надати освітні послуги на рівні державних стандартів освіти, видати документ про вищу освіту державного зразка, також має право вимагати від студента своєчасно вносити плату за освітні послуги.

В свою чергу відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за освітню послугу, в розміру та у термін, що встановлені цим контрактом. Не пізніше 31.08.2021 року перевести на покриття витрат виконавця з організації навчання в університеті грошовий внесок на розрахунковий рахунок університету в розмірі еквіваленту 900 дол. США у національній валюті України за курсом НБУ на дату оплати і не пізніше 28 лютого відповідного року перевести на покриття витрат виконавця з організації навчання в університеті грошовий внесок на розрахунковий рахунок університету в розмірі еквіваленту 900 дол. США у національній валюті України за курсом НБУ на дату оплати. Також відповідно до п. 4.1 контракту сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

Станом на 04.11.2022 за ОСОБА_1 рахується заборгованість по оплаті за надані освітні послуги у ВНТУ у сумі 486 дол. США, що еквівалентно 17772,34 грн.

Згідно ст. 32 ЗУ «Про міжнародне приватне право», з міст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. . Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, регламентується нормами Закону України «Про міжнародне приватне право».

При цьому, як чітко обумовлено змістом статті 2 цього Закону, він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як:

1) визначення застосовуваного права;

2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;

3) підсудність судам України справ з іноземним елементом;

4) виконання судових доручень;

5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Отже, наведений вище нормативно-правовий акт під приватноправовими відносинами розуміє відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи, а під іноземним елементом - ознаку, яку характеризує приватноправові відносини, що ним регулюються, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (пункти 1 і 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Послідовний аналіз вказаних правових норм надіє судові можливість зробити висновок про те, що ця справа є справою з іноземним елементом.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Основним Законом нашої держави, який гарантує забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини, зокрема, статтею 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається розділом ХІ Цивільного процесуального кодексу України, а тому у відповідності до змісту частини 2 статі 496 та статті 497 цього кодифікованого акту України іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених діючим національним та міжнародним законодавством, а підсудність таких справ визначається цим кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3 та 4 свого Листа № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» визначення підсудності справ з іноземним елементом залежить від категорії спору, ураховуючи вимоги загальної, альтернативної, договірної та виключної підсудності та може визначатися як на момент відкриття провадження у справі, так і у попередньому (підготовчому) судовому засіданні.

Так, відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Тобто як визначає норма, вказана останньою, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

З огляду на таке, підсудність цієї справи судам України є беззаперечною, оскільки відповідач у справі має на території України місце проживання або місцезнаходження.

Окрім того, згідно із вимогою частин 1 та 3 статті 45 Закону України «Про міжнародне приватне право», до договорів споживання належать договори щодо придбання товарів та одержання послуг (споживачем) не для цілей підприємницької діяльності. У разі відсутності вибору права сторонами щодо договору споживання, у тому числі щодо його форми, застосовується право держави, у якій споживач має місце проживання або місцезнаходження.

Також, як чітко визначено у пункті 3 частині 1 статті 47 наведеного вище Закону, право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює, зокрема, права та обов`язки сторін.

Таким чином, суд робить висновок про те, що до договірних правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем відносно їх прав та обов`язків діє право України.

Виходячи з положень частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі контракт, за своєю правовою природою, є правочином, тобто діями особи, спрямованими на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 509 цього ж кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зі змісту статті 526 цивільного кодифікованого закону України убачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду положення частини 1 статті 629 зазначеного кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається із статті 625 вказаного вище нормативно-правового акту боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Окрім того, зі змісту укладеного між сторонами контракту убачається, що його предметом є здійснення освітньої підготовки студента.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України «Про вищу освіту».

Частина 2 статті 4 цього нормативно-правового акту України визначає, що іноземці та особи без громадянства, у тому числі закордонні українці, які постійно проживають в Україні, особи, яких визнано біженцями, та особи, які потребують додаткового захисту, мають право на здобуття вищої освіти нарівні з громадянами України, у тому числі за рахунок коштів державного або місцевого бюджету. Інші іноземці та особи без громадянства можуть здобувати вищу освіту за кошти фізичних (юридичних) осіб, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законодавством або угодами між закладами вищої освіти про міжнародну академічну мобільність. Усі особи, які здобувають вищу освіту у закладах вищої освіти, мають рівні права та обов`язки.

Натомість, як обумовлено приписом пункту 5 частини 1 статті 46 Закон України «Про вищу освіту» порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання, є підставою для відрахування здобувача вищої освіти, що відповідно до змісту пункту 11 частини 3 статті 34 здійснює ректор як особа, якій надано повноваження щодо відрахування з закладу вищої освіти відповідних її здобувачів.

З огляду на таке, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судови витрати які той поніс у сумі 2481 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89,128,131,141,259,263-265,268,280-282,284,354 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 610, 611, 629 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Вінницького національного технічного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати освітніх послуг - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного технічного університету заборгованість за контрактом №2021/13 від 31.08.2021 у сумі 17 772 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 34 копійки.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Вінницького національного технічного університету 2841 (дві тисячі вісімсот сорок одну) гривень в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Вінницький національний технічний університет, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 95, м. Вінниця, ЗКПО 02070693.

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Туреччини НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 16.01.2023.

Суддя: