Справа № 439/1141/21 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2872/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Матяш С.І.,

з участю прокурора Цинайко Н.І., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року, у справі за позовом керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

в липні 2021 року керівник Золочівської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Національного природного парку «Північне Поділля», звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника директора головного природознавця Національного природного парку «Північне Поділля», будучи відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів при винесенні наказу № 51-о від 02 липня 2019 року «Про преміювання працівників Національного природного парку «Північне Поділля», зокрема про преміювання себе у розмірі посадового окладу у сумі 6 232,00 грн.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Грошові кошти сплачені ОСОБА_1 в якості премії в сумі 6 232,00 грн не повернуті на користь державного бюджету в особі Національного природного парку «Північне Поділля».

Керівник Золочівської окружної прокуратури просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національного природного парку «Північне Поділля» збитки, завдані внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення у розмірі 6 232,00 грн.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю заподіяння шкоди ОСОБА_1 , внаслідок винного протиправного діяння (вчинення корупційного адміністративного правопорушення), а також відсутністю складу недоговірного (деліктного) зобов`язання, що безумовно стверджує про необґрунтованість позовних вимог та невідповідність останніх встановленим обставинам справи.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції таке в апеляційному порядку оскаржив заступник керівника Львівської обласної прокуратури.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 липня 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року скасовано.

Позов керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Національного природного парку «Північне Поділля» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення залишено без розгляду.

Постанова мотивована тим, що Національний природний парк «Північне Поділля» не є тим суб`єктом права, представництво інтересів якого (в тому числі в суді) може здійснюватися прокурором, на підставі положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а відтак суд зробив висновок про залишення без розгляду позову з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки на думку суду позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 15 липня 2022 року в частині позовних вимог керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національного природного парку «Північне Поділля» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення залишено без змін.

Постанову Львівського апеляційного суду від 15 липня 2022 року в частині вимог керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення скасовано, а справу в цій частині передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова в частині скасування судового рішення апеляційного суду мотивована тим, що Верховний Суд вважає правильними доводи прокурора щодо наявності у нього права на звернення до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, оскільки ним у тексті позовної заяви обґрунтовано, на його думку, підстави для представництва інтересів держави, а також у чому полягає їх порушення. Із урахуванням зазначеного висновок суду апеляційної інстанції про недотримання прокурором вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а отже і відсутність у нього повноважень на звернення до суду в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, є неправильними. Ураховуючи викладене, відсутні підстави для залишення без розгляду позову прокурора, поданого до суду в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України у цій справі.

Враховуючи наведене, апеляційний розгляд здійснюється лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення.

Апеляційна скарга прокурора мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги факти, встановлені у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , які підтверджені постановою Бродівського районного суду Львівської області від 17 березня 2020 року у справі № 439/279/20, що набрала законної сили. Цією постановою підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого частиною першою статті 172-7 КУпАП. В результаті його вчинення державі завдані збитки, які ОСОБА_1 не відшкодовані в добровільному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Збитки, шкода, завдані державі внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила відповідне правопорушення, в установленому законом порядку (стаття 66 Закону України «Про запобігання корупції»).

Згідно з частиною першою статті 68 Закону України «Про запобігання корупції» фізичні та юридичні особи, права яких порушено внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення і яким завдано моральної або майнової шкоди, збитків, мають право на відновлення прав, відшкодування збитків, шкоди в установленому законом порядку.

На підставі частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень. З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що прокурором пред`явлено позов на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статей 65-1, 66, 68 Закону України «Про запобігання корупції», який обґрунтовано тим, що внаслідок вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення державі в особі Національного природного парку «Північне Поділля» завдані збитки у розмірі 6 232,00 грн, які полягають у незаконному отриманні відповідачем премії в зазначеному розмірі.

Тобто, збитки завдані безпосередньо Національному природному парку «Північне Поділля», на користь якого прокурор просить їх стягнути.

Також з матеріалів справи убачається, що на виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, яке, за його твердженнями, полягає у неповерненні до державного бюджету ОСОБА_1 неправомірно виплаченої йому премії.

Національний природний парк «Північне Поділля» є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою, яка фінансується за рахунок державного бюджету, та створений відповідно до Указу Президента України від 10 лютого 2010 року № 156 «Про створення Національного природного парку «Північне Поділля» і є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Парк віднесено до сфери управління Міндовкілля.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2020 року № 614 Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міндовкілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує: формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та в межах повноважень, передбачених законом, біологічної і генетичної безпеки; формування та реалізує в межах повноважень, передбачених законом, державну політику у сфері лісового та мисливського господарства; формування державної політики: - у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів; - у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр; - у сфері управління зоною відчуження і зоною безумовного (обов`язкового) відселення, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, зняття з експлуатації Чорнобильської АЕС та перетворення об`єкта «Укриття» на екологічно безпечну систему, а також здійснення державного управління у сфері поводження з радіоактивними відходами на стадії їх довгострокового зберігання і захоронення (далі - поводження з радіоактивними відходами); - щодо здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Системний аналіз положень цього акта не дає підстав стверджувати, що Міндовкілля є органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, а саме не наділене правом пред`явлення позову про відшкодування шкоди, збитків, завданих корупційним правопорушення працівниками підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління цього міністерства, адже це не є необхідним для реалізації покладених на це міністерство повноважень і таке право прямо не передбачено вказаним положенням.

Такими суб`єктами є безпосередньо юридичні особи, яким заподіяна така шкода (збитки), а за обставинами цієї справи, такою особою є НПП «Північне Поділля», проте позов прокурора пред`явлений в інтересах цієї особи залишено без розгляду.

Проте, наведене не позбавляє можливості пред`явлення вказаного позову належними суб`єктом, без посередництва прокурора.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в підпунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, підпунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункті 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, пункті 21 постанови від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, пункті 35 постанови від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, підпункті 8.5 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20).

Частинами третьою п`ятою статті 56 ЦПК України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У пункті 9.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (провадження № 12-1гс22) викладено такий висновок щодо застосування норми права: «За змістом статей 42, 46, 53, 56 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4 та 5 частини третьої статті 175 ЦПК України).

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення (частина п`ята статті 175 ЦПК України).

За сформульованих позовних вимог та характеру спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що Міндовкілля є неналежним позивачем у справі, що переглядається.

Вказані мотиви ґрунтуються також на аналізі змісту, як обґрунтування позову, так і його прохальної частини.

Наведене дає підстави колегії суддів вважати, що за таких обставин, суду першої інстанції слід було відмовити в задоволенні вказаних вимог саме з підстав визначення прокурором у спірних відносинах не уповноваженого органу (пред`явлення позову в інтересах неналежного позивача), а не вирішувати в цій частині спір по суті.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 757/54445/18-ц (провадження № 61-9744св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 752/24263/17 (провадження № 61-14770св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 127/9143/19 (провадження № 61-15145св20), від 08 грудня 2021 року у справі № 757/26707/17-ц (провадження № 61-4460св20), від 21 квітня 2022 року у справі № 761/28061/17 (провадження № 61-4046св19).

Відтак, оскаржуване рішення слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення змінено в мотивувальній частині такого, підстави для зміни розподілу судових витрат, а також здійснення їх розподілу за розгляд справи судом апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 367, 368, 369, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року в частині позовних вимог керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення змінити, виклавши мотивувальна частину рішення в цій частині в редакції цієї постанови

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич