печерський районний суд міста києва
20 лютого 2023 року Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Волкової С.Я. при секретарі Топал А.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська телерадіокомпанія» про стягнення заробітної плати, інших нарахувань у зв`язку з трудовими відносинами,
Ухвалою суду від 30.12.2022 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
23.01.2023 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 24.01.2022 р. відкрито провадження у справі.
Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорноморська телерадіокомпанія» відзив на позовну заяву не подано.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно норм статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Основні засади судочинства, установлені частиною другою статті 129 Конституції України, доповнюють основоположний принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до статті 8 Основного Закону, і означена норма є визначальною у системі державної політики щодо захисту прав та свобод людини і громадянина. Такі конституційні положення кореспондуються із положеннями статтей 2, 4 ЦПК України, статті 5-1 КЗпП України, статті 15 ЦК України.
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.
Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строку, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз статтей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 372/2644/15-ц).
Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд, враховуючи, що передбачена виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який розраховується з моменту звільнення до моменту прийняття рішенням суду, вважає, що така виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути здійснена також за період з 01.11.2021 р. по 07.12.2022 р., що становить 289 робочих днів (листопад 2021 р. - 22 дні, грудень 2021 р. - 23 дні, січень 2022 р. - 21 день, лютий 2022 р. - 21 день, березень 2022 р. - 23 дні, квітень 2022 р. - 21 день, травень 22 р. - 22 дні, червень 2022 р. - 22 дні, липень 2022 р. - 21 день, серпень 2022 р. - 23 дні, вересень 2022 р. - 22 дні, жовтень 2022 р. - 21 день, листопад 2022 р. - 22 дні, грудень 2022 р. - 5 днів). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 р. у справі № 826/808/16 підтримала правову позицію, сформульовану раніше Верховним Судом України, та вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Щодо інших вимог позову ОСОБА_1 , то суд виходить з того, що позивачем не надано розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, враховує висновки рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2021 р. у справі № 826/808/16 про те, що відсутні дані, саме за які місяці було відповідачем проведено оплату невиплаченої заробітної плати в розмірі 12 000 грн, що суд виходив з того, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків проводилася з листопада 2019 р. по 21.10.2021 р. із загальної суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 20 075,50 грн після утримання податків і обов`язкових платежів, отже у даній справі компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків проводиться за період з 01.11.2021 р. по 30.11.2022 р. із загальної суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 20 075,50 грн після утримання податків і обов`язкових платежів із наступного розрахунку: враховуючи дані Державної служби статистики України з 01.11.2021 р. по 30.11.2022 р. індексація на суму 20 075,50 грн = 100,8% х 100,6% х 101,3% х 101,6% х 104,5% х 103,1% х 102,7 % х 103,1% х 100,1% х 101,9% х 102,5%/100% (за період з 01.11.2021 р. по 30.11.2022 р.) = 2 486,56 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати за період з 01.11.2021 р. по 30.11.2022 р. у розмірі 2 486,56 грн.
У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 048,03 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 83, 116, 117, 237-1 КЗпП України, статтями 1-23,76-81,95,131,141,258-259,263-265,352,254,355 ЦПК України, суд
Позов - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська телерадіокомпанія» на користь ОСОБА_1 61 651,37 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.11.2021 р. по 07.12.2022 р., 2 486,56 грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати за період з 01.11.2021 р. по 30.11.2022 р., 1 048,03 грн судового збору.
В задоволенні інших вимог позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Суддя Волкова С.Я.