КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4487/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Матюшка Вадима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року у складі судді Грегуль О.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом у якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 1474 посилаючись на те, що спадкодавець не підписував спірний заповіт.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме кв. АДРЕСА_1 та на кв. АДРЕСА_2 .

Вказано, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки його батько на час смерті у шлюбі не перебував, інших дітей не мав.

Під час звернення 05.10.2018 до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з аявою про прийняття спадщини стало відомо, що після смерті ОСОБА_3 , уже відкрита спадщина та відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05.10.2018, спадкова справа після смерті, була заведена і зберігається у приватного нотаріуса Змисловської Т.В.

10.10.2018 позивач звернувся до приватного нотаріуса Змисловської Т.В., яка повідомила його, що до неї звернувся ОСОБА_1 , якому ОСОБА_3 заповів усе своє майно, а також повідомила, що саме вона посвідчувала вказаний заповіт.

Позивач вказує, що 15.08.2018 складений від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Змисловською Т.В. є підробленим, зокрема, тому що в день його складання та підписання батько з 13.08.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в Київському міському клінічному онкологічному центрі.

Крім того зазначає, що приватний нотаріус Змисловська Т.В вказаний заповіт в супереч вимогам ч. 2 с. 1247 ЦК України, п. 14 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженому постановою КМУ від 11.05.2011 № 491 та п. 2.5 частини Положення про Спадковий реєстр не зареєструвала у спадковому реєстрі в день його посвідчення і зробила це лише 14.09.2018 о 16 год. 42 хв., а о 17 год.17 хв. цього ж дня внесла до Спадкового реєстру відомості щодо дублікату заповіту, що дає обґрунтовані підстави, що 15.08.2018 ніякого заповіту ОСОБА_3 не складав та не підписував. До того ж вказаний оригінал заповіту, ні представнику ні позивачу нотаріус не показала.

Під час зустрічі представників позивача з ОСОБА_1 та його матір`ю було надано для огляду нотаріально посвідчену копію дубліката заповіту ОСОБА_3 і повідомлено, що оригінал заповіту разом з іншими документами вони забрали наступного дня після смерті з його квартири. Заповіт зберігається в юридичній фірмі, яка надає їм правову допомогу з приводу оформлення спадщини.

Також позивач звертає увагу на те, що його батько ОСОБА_3 ніколи не спілкувався з ОСОБА_1 та його матір`ю, а тому не міг знати відомості, які зазначені в дублікаті заповіту, а саме: ім`я та по батькові спадкоємця, дата його народження, РНОКПП, серія і номер паспорта, ким і коли виданий, а також місце реєстрації спадкоємця.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

На вказане рішення представником відповідача подано апеляційну скаргу до якої він включив заперечення на ухвалу цього ж суду від 30.11.2022 про відмову в задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи та внаслідок необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання щодо призначення повторної експертизи, що потребує його перегляду судом апеляційної інстанції на відповідність нормам матеріального та процесуального права з надання належної оцінки всім обставинам справи та доказам, просив його скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 відмовити.

Вказано, що суд фактично ухвалюючи рішення обмежився лише висновком експертів, оскільки матеріали справи жодних інших доказів в розумінні підстав та предмету позову не містять.

Зазначено, що після поновлення провадження у справі від сторони відповідача 29.11.2022 електронною поштою до суду надійшло нове клопотання про призначення повторної експертизи з урахуванням висновків наведених в додаткові експертизі від 08.09.2022 № 16686/16687/22-32.В свою чергу суд першої інстанції відмовляючи відповідачу в задоволенні клопотання про призначенні повторної експертизи не надав належної оцінки доводам викладеним в такому клопотанні, та не забезпечив його в реалізації своїх прав на отримання доказів з метою спростування доводів позивача.

Крім того, експерт під час проведення експертизи не мав в розпорядженні необхідної кількості порівняльного матеріалу, як то визначено п.1.8 (Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень) Інструкції про призначення та проведення судових експертних досліджень та п. 1.1.54 Методики почеркознавчої експертизи, не враховано вік особи, та те, що на час складання заповіту він хворів.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ващенко М.Г. в інтересах ОСОБА_2 вважає, що доводи скаржника є безпідставними, не впливають на законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити - без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Не погоджується і представник позивача із посиланням скаржника щодо того, що експертний висновок від 01.09.2021 № 17407/21-32 та від 08.09.2022 № 16686/16687/22-32 є необґрунтований та неповний, викликає сумніви, вважає, що викладене не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Матюшка В.В. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвокатів Ващенко М.Г. та Боярову А.В. в інтересах ОСОБА_2 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку (а.с. 56 т.3). Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду від не надходило, з огляду на що колегія суддів вважає за можливе слухати справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є батьком позивача ОСОБА_2 (а.с.11-12 т.1).

Після смерті померлого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме кв. АДРЕСА_1 та на кв. АДРЕСА_2 .

Відповідно до нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. заповіту від 15.08.2018 ОСОБА_3 усе своє майно заповів відповідачу (а.с.111 т.1).

Між тим, з висновку експерта від 01.09.2021 № 1740/21-32, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи і відповідно до якого рукописний текст: "текст цього заповіту, до підписання, мною в голос прочитаний" і рукописний запис: « ОСОБА_3 » у графі: "Підпис" у заповіті від 15.08.2018, посвідченому приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. і зареєстрованого в реєстрі № 1474 виконано: " ОСОБА_3 ", виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с.155-158 т.2).

Висновком експертів за результатами проведеної додаткової судової почеркознавчої експертизи від 08.09.2022 № 16686/16687/22-32 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі: "Підпис" у заповіті від 15.08.2018, посвідченому приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. і зареєстрованого в реєстрі № 1474 виконаний: не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с. 241-244 т.2).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції враховував матеріали проведеної по справі почеркознавчої експертизи з доповненнями до них й у сукупності з іншими доказами, з підстав доведеності вимог, ухвалив рішення про задоволення позову про визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається згідно ст. 1234 ЦК України.

Статтями 1247,1248 ЦК України передбачено, щодо форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Виходячи з наведених правових норм заповіт є одностороннім правочином, до якого застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно частин 1-5ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі відповідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

Висновком проведеної по справі почеркознавчої експертизи від 01.09.2021 № 17407/21-32 з доповненнями до нього від 08.09.2022 № 16686/16687/22-32 було чітко встановлено, що підпис в заповіті від 15.08.2018, посвідченому приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. і зареєстрованого в реєстрі № 1474 виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою, рукописний текст: "текст цього заповіту, до підписання, мною в голос прочитаний" і рукописний запис: « ОСОБА_3 » у графі: "Підпис" у заповіті від 15.08.2018, посвідченому приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. і зареєстрованого в реєстрі № 1474 виконано: " ОСОБА_3 ", виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с.155-158, 241-244 т.2).

Також колегія суддів звертає увагу на надані в суді першої інстанції покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які за змістом зазначили, що знали померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та вказували, що він не міг скласти заповіт на відповідача, оскільки не визнавав його як онука, в день його складання перебував у лікарні.

Крім того свідки повідомили, що померлий був при своєму розумі, руки, ноги працювали та розмовляв він розсудливо, як до лікарні так і після повернення з неї.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок експертизи з доповненнями до нього є належним, допустимим доказом та може бути покладено в основу рішення у даній справі.

За таких обставин, не можна вважати, що волевиявлення ОСОБА_3 було вільним та заповіт від 15.08.2018 відповідав його внутрішній волі, що є підставою визнання заповіту недійсним.

Висновки експертизи повністю узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами, а тому доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо його необґрунтованості відхиляються колегією суддів апеляційного суду, оскільки висновок експертизи є обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумнівів в його правильності.

Слід також звернути увагу і на те, що експерт Тарасюк І.М. в судовому засіданні 12.01.2022 підтримала та обґрунтовано роз`яснила свій висновок, надавши відповіді на питання суду (а.с. 226-227 т.2).

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції, який ухвалою від 30.11.2022 відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи, не вбачила підстав до призначення по справі повторної експертизи і колегія суддів оскільки ним, як і у відповідному клопотанні, так і в апеляційній скарзі не наведено обставин, які свідчать про те, що відповідний висновок є необґрунтованим, тому не має необхідності у призначенні повторної експертизи.

Згідно п. 1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи.

Повторною, зокрема, є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Повторна експертиза проводиться у випадку, якщо висновок первинної експертизи визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або інакше викликає сумніви в його правильності.

В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» також роз`яснено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Між тим у своїх клопотаннях від 16.11.2021 та 29.11.2022 представник відповідача просив суд поставити на вирішення зовсім інші питання, що є недопустимим.

При цьому, відповідач не скористався своїм правом щодо надання до матеріалів справи висновку експерта, який би містив відповіді на питання, наведені ним у заявлених суду клопотаннях про призначення експертизи у справі. Більш того, відповідачем жодним чином не обґрунтовано та не наведено поважних причин неможливості скористатись таким правом.

З наведених положень ч.1 с. 106 ЦПК України вбачається, що відповідач, у випадку такої необхідності, не був обмежений у можливості здійснити замовлення дослідження з питань, які на його думку, мають значення для розгляду справи та надати його до суду.

Тому, доводи скаржника щодо необґрунтованості експертизи та не призначення судом повторної є не суттєвими та зводяться до не згоди з його висновком, тому не приймаються до уваги апеляційним судом.

Крім того в матеріалах справи наявні докази на підтвердження факту перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні з 13.08.2018 по 22.08.2018, що підтверджується медичною документацією, наданою Київським міським онкологічним центром на виконання ухвали суду від 25.04.2019 (222-237 т.1).

З указаної медичної карти стаціонарного хворого №20115 убачається, що ОСОБА_3 був госпіталізований до медичного закладу 13.08.2018 з попереднім діагнозом - карцинома сечового міхура, де перебував до 22.08.2018 (а.с. 222 т.1)

Вказані обставини відповідачем не спростуванні.

В цілому, доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені в апеляційній скарзі, а тому у колегії суддів апеляційного суду відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вище викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, правильним застосовуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Матюшка Вадима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: