Справа № 202/5020/22
Провадження № 2/202/328/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ісаєвої Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Разнатовської А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошових зобов`язань,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з цим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 24.07.2008 між ВАТ АБ «Украгазбанк», правонаступником якого є АТ «УКРГАЗБАНК», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 339/ф/6, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 160 000,00 доларів США строком з 24.07.2008 по 22.07.2013 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,8% річних. Позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту на рахунок, відкритий у АТ «УКРГАЗБАНК» щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 667,00 доларів США, а 30.07.2013 у розмірі 587,00 доларів США. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач протягом строку користуванням кредитом неодноразово допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків. В забезпечення зобов`язання за кредитним договором 24.07.2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 339/ф/6/1П, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язання по кредитному договору. У зв`язку з невиконанням позичальником договірних зобов`язань за кредитним договором, АТ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2010 року по справі № 2-302/10 було встановлено факти: укладення позивачем і ОСОБА_1 кредитного договору на вищезазначених умовах; укладання позивачем та ОСОБА_2 договору поруки та договору іпотеки; надання банком кредиту у розмірі 160 000,00 доларів США; порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором та наявність заборгованості станом на 05.08.2009 року в сумі 174 670,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 1 363 387,97 грн., та 23 418,09 грн. пені. Вищевказаним рішенням в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 174 670,16 доларів США та 23418,09 грн. Так, 16.08.2011 року домоволодіння, що є предметом іпотеки було реалізовано, гроші від реалізації в сумі 175 000,00 доларів США були сплачені позичальником в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.12012 року по справі № 0417/2-384/2012 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором на загальну суму 385 447,32 грн. За період з 18.08.2011 року по дату подання до суду цієї позовної заяви розмір заборгованості не зменшився, оскільки заборгованість відповідачами не сплачується. Виходячи з вищевикладеного з урахуванням строку позовної давності, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 3 проценти річних від суми заборгованості за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року у сумі 31 540,26 грн.

Ухвалою суду від 05.10.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, завчасно надав заяву у якій просив розглядати дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.07.2008 між ВАТ АБ «Украгазбанк», правонаступником якого є АТ «УКРГАЗБАНК», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 339/ф/6, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 160 000,00 доларів США строком з 24.07.2008 по 22.07.2013 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,8% річних. Позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту на рахунок, відкритий у АТ «УКРГАЗБАНК» щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 667,00 доларів США, а 30.07.2013 у розмірі 587,00 доларів США. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач протягом строку користуванням кредитом неодноразово допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків. В забезпечення зобов`язання за кредитним договором 24.07.2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 339/ф/6/1П, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язання по кредитному договору. У зв`язку з невиконанням позичальником договірних зобов`язань за кредитним договором, АТ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2010 року по справі № 2-302/10 було встановлено факти: укладення позивачем і ОСОБА_1 кредитного договору на вищезазначених умовах; укладання позивачем та ОСОБА_2 договору поруки та договору іпотеки; надання банком кредиту у розмірі 160 000,00 доларів США; порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором та наявність заборгованості станом на 05.08.2009 року в сумі 174 670,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 1 363 387,97 грн., та 23 418,09 грн. пені. Вищевказаним рішенням в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 174 670,16 доларів США та 23418,09 грн. Так, 16.08.2011 року домоволодіння, що є предметом іпотеки було реалізовано, гроші від реалізації в сумі 175 000,00 доларів США були сплачені позичальником в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.12012 року по справі № 0417/2-384/2012 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором на загальну суму 385 447,32 грн. За період з 18.08.2011 року по дату подання до суду цієї позовної заяви розмір заборгованості не зменшився, оскільки заборгованість відповідачами не сплачується.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, 3% річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року становить 31 540,26 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи із зазначеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань зі сплати кредиту та процентів за кредитним договором № 339/ф/6 від 24.07.2008, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2481,00 грн., сплачений позивачем за подання позову до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошових зобов`язань, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань зі сплату кредиту та процентів за кредитним договором № 339/ф/6 від 24.07.2008 та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2012 по справі № 0417/2-384/2012 - в сумі 31540,26 грн..

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» судовий збір в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.А. Ісаєва