Провадження №2/331/57/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

представника відповідачів адвоката Нємно Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-220686 від 18 вересня 2019 року та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна» про визнання кредитного договору № CL-220686 від 18 вересня 2019 року частково недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Виклад позицій учасників процесу.

У липні 2021 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява акціонерного товариства « Кредобанк» ( далі АТ «Кредобанк», банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № CL-220686 від 18.09.2019 р. у розмірі 179427,21 грн., сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.09.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № CL-220686. За умовами договору ОСОБА_1 отримала 140 000 грн., під 35 % річних, на наступні цілі: 127 026 грн. на поточні потреби; 12 974 грн. на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед АО «ОТП Банк». Погашення заборгованості за кредитом встановлено графіком платежу, а саме: 60 щомісячних платежів по 5014 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору позики. Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, тому станом на 19.05.2021 р. заборгованість ОСОБА_1 становить 179 427,21 грн., яка складається з: 135 352,48 грн. тіло кредити; 44 074,73 відсотки.

Також, банк, посилаючись на ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України та на постанову Верховного Суду по справі № 205/5882/18 від 07.10.2020 р., просить суд стягнути заборгованість солідарно з ОСОБА_1 та її чоловіка - ОСОБА_2 .

Окрім того, банк просить суд стягнути з відповідачів солідарно сплачений судовий збір у розмірі 2 691,41 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 17 942,72 грн.

9 листопада 2021 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Панченка Ю.М. до суду надійшов відзив на позов , в якому зазначено, що виписка з рахунку не має необхідної інформації і не є первинним документом, яким необхідно доводити наявність заборгованості. Договір має несправедливі умови, завищені річні відсоткові ставки, які перевищують суму кредиту та не містять підпису споживача про що буде подано зустрічний позов (т. 1, а.с. 96-101).

22 листопада 2021 року від представника позивача АТ « Кредобанк» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що до позову долучено первинні документи, які підтверджують факт видачі кредиту та наявність заборгованості, а саме: меморіальні ордера про отримання кредиту, виписку по руху коштів, розрахунок заборгованості. Щодо несправедливих умов договору зазначено, що ОСОБА_1 за вільним волевиявленням підписала договір та тривалий час здійснювала погашення заборгованості, отже визнавала договірні зобов`язання. Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 1, а.с. 104-108).

1 лютого 2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Панченка Ю.М. до суду надійшли додаткові пояснення по справі , в яких зазначено, що у січні 2022 року відповідач отримала лист АТ «Кредобанк» про відступлення права вимоги за Кредитним договором № CL-220686 від 18.09.2019 року ТОВ «Росвен Інвест Україна». Через те, що АТ «Кредобанк» втратило право вимоги до ОСОБА_1 , представник відповідача просить відмовити в позові (т. 1, а.с. 132-133).

9 лютого 2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Нємна Т.І. надійшли заперечення, відповідно до яких через те, що умовами договору передбачено період повернення кредиту з 18.10.2019 року по 17.09.2024 року, право вимоги на повернення всієї суми заборгованості у позивача відсутнє (т. 1, а.с. 227).

14 липня 2022 року від відповідачки ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Панченка Б.М. до суду надійшла зустрічна позовна заява до ТОВ « Росвен Інвест Україна», за результатами розгляду якої просить визнати недійсним пункт 4.5. кредитного договору № CL-220668 від 18.09.2019 року (т. 2 а.с. 1-4).

Позов обґрунтовано тим, що у даному кредитному договорі, окрім процентної ставки 35% зазначена ще реальна річна процентна ставка, яка становить 41,19 %. Проте, за змістом кредитного договору не можливо встановити, у зв`язку з чим у договорі існує два показники процентної ставки, і чому з 35% процентна ставка фактично становить 41,19%.

Кредитним договір та графік погашення за кредитом не містить в собі зрозумілого розрахунку сум, яків підлягають сплаті для погашення кредиту, щоб можна було зрозуміти яким чином в кінцевому результаті виникла сума, яка підлягає поверненню. Фактична переплата за 60 місяців користування кредитними коштами становить суму більше, аніж сам кредит, 161 098,58 грн. Загальна сума, яка підлягає поверненню становить 301 098,58 грн.

Тобто, кредитний договір № CL-220668 від 18.09.2019 року містить в собі несправедливі положення і є вкрай обтяжливим для позичальника.

Як на правові підстави заявленої вимоги позивач за зустрічним позовом посилається на статті 203,215,626,628,638, 1054 ЦК України, статті 11,18 Закону України « Про захист прав споживачів».

Відзиву на зустрічний позов відповідачем ТОВ « Росвен Інвест Україна» суду не надано.

Заяви, клопотання учасників процесу , процесуальні дії суду по справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 30.07.2021 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. (т. 1 а.с. 54-55)

Ухвалою суду від 01.02.2022 року залучено до участі у справі замість первісного позивача АТ «Кредобанк» його правонаступника - ТОВ «Росвен Інвест Україна» (т. 1, а.с. 136-137).

07.04.2022 року від представника ТОВ «Росвен Інвест Україна» надійшла заява про залучення правонаступника до участі у справі. Позовні вимоги підтримують та просять розглядати справу без участі представника товариства (т. 1 а.с. 154).

Ухвалою суду від 19.07.2022 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Росвен Інвест Україна» про визнання частково недійсним кредитного договору № CL-220668 від 18.09.2019 року, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-220668 від 18.09.2019 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився; в матеріалах справи містяться заяви АТ « Кредобанк» про розгляд справи без участи його представника ( т. 1, а.с. 64, 76-77, 87-88). Проте,представник ТОВ « Росвен Інвест Україна» про причину неявки суд не повідомив; будь-яких заяв, клопотань, заяв по суті справи від нього до суду не надходило.

Представник відповідачів адвокат Нємно Т.І. в суді проти позову ТОВ « Росвен Інвест Україна» заперечувала з підстав, викладених у заявах по суті справи ; просила у його задоволенні відмовити , при цьому, вимогу зустрічного позову підтримала та просила її задовольнити.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до такого.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

18 вересня 2019 року між АТ «Кредобанк» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № CL-220668 ( далі договір, Кредитний договір) (т. 1 а.с. 17-19).

За умовами договору банк зобов`язався надати у власність ОСОБА_1 грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характері використання , а позичальник зобов`язався використати ти кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, зазначених цим договором (п. 1 Договору).

Відповідно до пунктів 2.3-2.4 договору сума кредиту складає 140 000 грн., мета кредиту: 127 026 грн. на поточні потреби; 12 974 грн.- на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед АО «ОТП Банк».

Пунктом 4.1. договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних.

Погашення заборгованості за кредитом встановлено графіком платежу, а саме: 60 щомісячних платежів по 5014 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору (п. 6.2 договору, графік).

Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором кредиту, що підтверджується меморіальними ордерами № 54147164, на суму 12 974 грн. та № 54147187 на суму 127 026 грн. і не заперечується відповідачкою ОСОБА_1 (а.с. 8-9).

Як вбачається з виписки руху коштів по рахунку за період з 18.09.2019 року по 19.05.2021 р., відповідач не виконувала свої зобов`язання в повному обсязі (т. 1 а.с. 14-16).

Згідно розрахунку позивача та руху коштів по рахунку ОСОБА_1 суму боргу не погасила, тому станом на 19.05.2021 р. заборгованість становить 179 427,21 грн., яка складається з: 135 352,48 грн. тіло кредити; 44 074,73 відсотки.

21.12.2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 2 (т. 1, а.с 155-161).

За умовами Договору факторингу АТ «Кредобанк» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна» право грошової вимоги, в тому числі і за Кредитним договором № CL-220668 від 18.09.2019 року, що підтверджується витягом з реєстру передачі прав вимоги (т. 1 а.с. 169).

Правове обґрунтування.

За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що АТ «Кредобанк» належним чином виконав свої зобов`язання за договором кредиту, а ОСОБА_1 не виконувала свої зобов`язання з погашення щомісячної суми боргу, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість в розмірі 179 427,21 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 135 352,48 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 44 074,73 грн. Отже, позовні вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 179 427, 21 грн. підлягає задоволенню.

Надалі, відповідно до постанови Верховного Суду від 07.10.2020 р. по справі № 205/5882/18 тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов:

1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї;

2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Оскільки Банком не надано суду жодного доказу того, що договір укладено, а гроші були використані в інтересах сім`ї,позов до ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Доводи представника відповідачів щодо відсутності у позивача права вимагати всю суму за договором через ненастання строку повернення кредиту, суд не приймає до уваги на підставі такого.

Згідно частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6.9 Кредитного договору № CL-220668 від 18.09.2019 р., банк у випадках, передбаченому п. 3.3. Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

26 квітня 2021 року банк надіслав ОСОБА_1 досудову вимогу, відповідно до якої вимагав усунути порушення за договором або достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі у 30-ти денний термін (т. 1 а.с. 26).

Отже, АТ «Кредобанк» на законних підставах вимагає повернення усієї суму кредиту з процентами.

Доводи представника відповідачів про те, що виписка з рахунку, яка надано банком в якості доказу, не має необхідної інформації і не є первинним документом, яким необхідно доводити наявність заборгованості, суд не приймає до уваги , виходячи з такого.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц).

Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідачів.

Зустрічна вимога та доводи позивачки за зустрічним позовом про те, що кредитний договір договір має несправедливі умови, завищені річні відсоткові ставки, які перевищують суму кредиту та не були підписані кредитором, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачка ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Панченка Б.М., звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ « Росвен Інвест Україна», за результатами розгляду якої просить визнати недійсним пункт 4.5. кредитного договору № CL-220668 від 18.09.2019 року. В обґрунтування вимог зазначено, що в Договорі кредитування № CL-220668 від 18.09.2019 р. окрім процентної ставки 35% зазначена ще реальна процентна ставка, яка становить 41,19 %, окрім того переплата за користування кредиту становить суму більшу за суму кредиту, що є несправедливим та вкрай обтяжливим для позичальника (т. 2 а.с. 1-4).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обравши способом захисту своїх прав визнання окремого пункту кредитного договору недійсним, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Як вбачається із розрахунку заборгованості банк застосовував 35 % річних, що не суперечить умовам договору, зокрема пункту. 4.1. (т. 1 а.с. 6).

Задля дотримання вимог статей 7,15,56 Закону України «Про Національний банк України», статті 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 5 Закону України «Про споживче кредитування», постановою Правління НБУ від 08.06.2017 р. № 49 затверджені «Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».

Отже, розрахунок та встановлення реальної процентної ставки за договором кредитування ґрунтується на вимозі , а не є за своєю суттю подвійною процентною ставкою.

Щодо несправедливих умов в договорі, як зазначає позивач за зустрічною вимогою, суд виходить з того, що згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Звернувшись до АТ «Кредобанк» із заявою-акетою № CL-220686 від 17.09.2019 р., ОСОБА_1 ініціювала укладення кредитного договору на умовах, які чітко прописані в анкеті: бажана сума кредиту 140 000 грн.; строк кредитування 60 міс.; процентна ставка 35 % річних; щомісячний платіж 4 968,68 грн.; продукт рефінансування VIP+100-500; ціль рефінансування кредитів (т. 1 а.с. 22).

Підпис ОСОБА_1 є і в анкеті-заяві від 17.09.2019 р. і на кожному аркуші Договору кредиту.

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом відмовитись від Договору, натомість здійснювала сплату нарахованих сум деякий час.

Підписанням Договору без будь-яких застережень на отримання кредитних коштів, позивач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору.

На думку суду, перед укладенням Договору ОСОБА_1 була надана уся необхідна та достовірна переддоговірна інформація. Отже, вона мала змогу та повинна була перед прийняттям рішення про отримання кредиту самостійно, реально та виважено оцінити свої потреби в його отриманні, також свою фінансову спроможність своєчасно погашати та обслуговувати такий кредит.

Отже, ОСОБА_1 та її представник не надали жодного аргументу, який би доводив, що умови Договору є несправедливими.

Також, суд враховує, що ОСОБА_1 отримувала кредит для реформування іншого кредиту із строком повернення 60 місяців, отже вона повинна була усвідомлювати, що банк встановить великі відсотки за користування коштами.

Згідно вимог статей 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

ОСОБА_1 та її представник не надали належних та допустимих доказів про порушення її законних прав та інтересів, а також застосування примусу з боку банку під час укладання спірного кредитного договору.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач за зустрічним позовом не довела, що існують підстави для визнання пункту 4.3 Договору кредитування № CL-220668 від 18.09.2019 р., недійсним.

Щодо судових витрат по справі слід зазначити таке..

Первісним позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів в солідарному порядку судового збору в розмірі 2 691,41 грн. та витрат на правничу правову допомогу в розмірі 17 942,72 грн.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, як вбачається з платіжного доручення № 29813791 від 01.06.21 р. судовий збір сплачено первісним позивачем АТ «Кредобанк», а не ТОВ «Росвен Інвест Україна», тому судовий збір не підлягає стягненню на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В якості доказів витрат на правову допомогу первісним позивачем надано договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 р., копію ордеру та свідоцтва про права на зайняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 38-42).

Договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 р. не закріплює суму винагороди та не має розрахунку витрат із зазначенням часу на надання допомоги. Інші докази в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ; РНОКПП : НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна» ( адреса місцезнаходження : м. Київ, вул. Вацлава Гавела, буд. 6, ) суму заборгованості за кредитним договором № CL-220686 від 18 вересня 2019 року, станом на 19 травня 2021 року, у розмірі 179 427 ( сто сімдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять сім) гривень 21 копійка, що складається із : заборгованості за тілом кредиту 135 352 ( сто тридцять п`ять тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 48 копійок ; заборгованості за відсотками 44 074 ( сорок чотири тисячі сімдесят чотири) гривні 73 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ; РНОКПП : НОМЕР_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна» ( адреса місцезнаходження : м. Київ, вул. Вацлава Гавела, буд. 6, код ЄДРПОУ 37616221) про визнання кредитного договору № CL-220686 від 18 вересня 2019 року частково недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2023 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

13.03.2023