У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ковбасюк О.О.,

з участю секретаря судового засідання Довгалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року, ухваленого у цивільній справі №758/10313/21, -

В С Т А Н О В И В :

11 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення суду, ухвалене у цивільній справі №758/10313/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до нього про стягнення заборгованості та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, поновивши йому строк на подання такої заяви.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване судове рішення він не отримував у день його складення чи проголошення та, як наслідок, не міг скористатися своїм процесуальним правом щодо його оскарження у встановлений законом строк. Про його існування вказаного рішення суду він випадково дізнався із Єдиного державного реєстру судових рішень, а копія рішення ним була фактично отримана безпосередньо в суді лише 23 грудня 2022 року, у зв`язку з чим строк на оскарження рішення ним пропущено з поважних причин. Щодо підстав скасування заочного рішення заявник зазначив, що майже третина суми нарахувань по основному боргу позивачем заявлена за межами трирічного строку позовної давності, а тому підстави для стягнення такої заборгованості відсутні. Крім того, зазначив, що з наданих відомостей позивача взагалі незрозуміло чи стосуються вони саме квартири відповідача, а в окремих рахунках на оплату вказані суми нарахувань за опалення, які є явно завищеними та помилковими, у зв`язку з чим він вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Ухвалою судді від 16 січня 2023 року заявнику поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення та заяву прийнято до розгляду.

16 лютого 2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій він просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача в частині позовних вимог, які заявлені за межами строку позовної давності, а саме до вимог про стягнення заборгованості, що виникла до 27 липня 2018 року, та відмовити в задоволенні таких вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направила до суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких зазначила, що твердження відповідача щодо застосування строків позовної давності є хибними з огляду на те, що відповідач невірно застосовує строки позовної давності, оскільки пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258. 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину, а тому позивачем не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих з квітня 2017 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведене, із урахуванням положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд розглянув заяву за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши подану заяву про перегляд заочного рішення суду та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року, ухваленим у цивільній справі №758/10313/21, задоволено позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 88204,76 грн., із яких: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги: з централізованого опалення у розмірі 15297,30 грн; з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3901,04 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги: з централізованого опалення у розмірі 60753,84 грн.; з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8252,58 грн.

Вказане рішення суду відповідачу ОСОБА_1 вручено не було, а із матеріалами справи та самим рішенням суду відповідач ознайомився лише 23 грудня 2022 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи письмова розписка.

Обґрунтовуючи подану заяву про перегляд заочного рішення, відповідач ОСОБА_1 , зокрема, вказує на те, що майже третина суми нарахувань по основному боргу позивачем заявлена за межами трирічного строку позовної давності, а тому підстави для стягнення такої заборгованості відсутні.

Вирішуючи обґрунтованість таких його доводів, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року.

Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року.

З огляду на наведене, суд вважає, що за вимогами позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви в квітні 2021 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Ураховуючи встановлені вище обставини справи та положення законодавства, суд вважає, що доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстави для скасування заочного рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284-287 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року, ухваленого у цивільній справі №758/10313/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяО. О. Ковбасюк