Справа № 367/4650/20
Провадження № 2/367/1991/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 березня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Мерзлому Л.В.,
при секретарі судових засідань Валюх В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Коцюбинська селищна рада Бучанського району Київської області, про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю,-
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Коцюбинська селищна рада Бучанського району Київської області, про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю.
Позов мотивує по тим підставам, що позивач є співвласником будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.08.1996 року після смерті свого діда ОСОБА_6 . Позивач поселився у даному будинку ще за життя свого діда та був зареєстрований по даній адресі з 08.12.1990 року. Дід позивача постійно мешкав в даному будинку та займав квартиру АДРЕСА_2 займала ОСОБА_7 . Після смерті діда, позивач займав ту ж саму квартиру в будинку, опікувався нею, робив необхідні ремонтні роботи, сплачував комунальні послуги, кожного року страхував свою частину будинку, тобто відносився до своєї частини будинку, як її власник. Зараз позивачу стало відомо, що рішенням виконкому Києво-Святошинської райради депутатів трудящих від 13.04.1955 року за №329/32 була надана земельна ділянка під забудову двоквартирного будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 (зараз АДРЕСА_1 ). ОСОБА_8 та дід позивача - ОСОБА_6 перебували у шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Як вбачається з архівних документів, які позивач отримав через представника у 2020 році, після смерті ОСОБА_8 , співвласниками будинку по 1/18 частини кожному також стали відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.03.1986 року, рідні сестри та брат покійної ОСОБА_8 . На момент заселення позивача в будинок АДРЕСА_1 , дружина діда - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 вже померла. Дід проживав сам, про інших спадкоємців будинку - відповідачів по справі, ніколи позивача не повідомляв. Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті діда на 1/3 частину будинку, будучи впевненим, що таку долю мав у власності дід ОСОБА_6 і вона саме складається з квартири АДРЕСА_4 .
Відповідачів по справі позивач ніколи в своєму житті не бачив і не знав про їх існування до цього часу. У будинковій книзі є зареєстрованими лише позивач та члени його сім`ї. Відповідачі ніколи не цікавилися своїми частинами будинку, не відвідували його, не несли витрат по його утриманню.
Іншими співвласниками будинку після смерті ОСОБА_7 стали її діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та як відомо позивачу спадщину після його смерті ніхто не приймав. Зараз позивач бажає поставити питання про визнання за ним права власності в порядку набувальної давності так як він добросовісно, відкрито, безперервно володіє 1/6 частиною будинку по АДРЕСА_1 з 1996 року, тобто більше чим 10 років. Позивач вказану частину будинку ніяким чином не відділяє від своєї 1/3 частини будинку і ніколи її не відділяв, рахував своєю власністю, ніс обов`язки по її утриманню.
Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, до суду представник позивача подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у їх відсутність,позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не з`явились, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялись належним чином.
Треті особи: ОСОБА_5 , представник Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. До суду від представника Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
Враховуючи викладене, суд вирішує спір в межах заявлених вимог в позовній заяві.
У зв`язку з чим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, виходив з наступного.
В ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно акта депутата Коцюбинської селищної ради від 05.07.2020, ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю мешкає в 1/2 частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 1990 року. З 1996 року він є співвласником будинку і проводить ремонтні роботи, користуються всією 1/2 частиною вказаного будинку із земельною ділянкою.
Згідно листа КП КОР «Зберігач» від 13.07.2020, станом на 31.12.2012, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві приватної власності за: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 - по 1/18 частині кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державними нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори 11.03.1986 №117; ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини на підставі свідоцтва на спадщину, виданого державними нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори 20.08.1996 №1877; ОСОБА_5 1/4 частини на підставі свідоцтва на спадщину, виданого державними нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори 13.07.1997 №3-4130; ОСОБА_9 - 1/4 частини на підставі свідоцтва на спадщину, виданого державними нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори 13.07.1997 №3-4130.
Право власності позивача на 1/3 частину вказаного будинку також стверджується копією технічного паспорту.
Згідно будинкової книги, за в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 з 08.12.1990, ОСОБА_11 з 03.07.1992, ОСОБА_12 з 11.07.1992.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст.344ЦК України). (п. 9 Постанови).
З врахуванням вказаних норм законодавства правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому, коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів частиною житлового будинку, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито, безперервно та добросовісно користується понад 10 років майном, яке належить на праві часткової власності відповідачам по справі, продовжує відкрито, безперервно володіти ним, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно.
На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 344 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 81, 247, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Коцюбинська селищна рада Бучанського району Київської області, про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення суду направити сторонам для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В.Мерзлий