ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1188/23 Справа № 201/4308/22 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Биліної Т.І., Зайцевої С.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету науки і технологій, третя особа Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 липня 2022 року звернулась ОСОБА_1 з позовом до Українського державного університету науки і технологій, третя особа Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про відшкодування моральної шкоди, в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 12 січня 2022 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було ухвалено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Даним рішенням суду позовні вимоги задоволені частково. Зокрема, визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 25 лютого 2021 року № 22-ос про звільнення ОСОБА_1 з 02 березня 2021 року з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗПП України. Поновлено позивачку на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з 02 березня 2021 року. Стягнуто з Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2021року по день ухвалення рішення в розмірі 122 169,39 грн. без утриманні з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів та 2 000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за 1 місяць допущено до негайного виконання в порядку, передбаченому п. 2,4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

25 січня 2022 року, після отримання повного тексту судового рішення, ОСОБА_1 звернулась до Українського державного університету науки і технологій з заявою про поновлення на роботі, так як даний вищий навчальний заклад є правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна і весь колектив кафедри «Економіки і менеджменту», на якій працювала позивачка, був переведеним до вказаного вище навчального закладу.

27 січня 2022 року на адресу ОСОБА_1 був направлений лист № 45/164-21/3 Українського державного університету науки і технологій, в якому було зазначено, що у цивільній справі відповідачем та зобов`язаною особою був Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, який на момент отримання звернення не припинений, як юридична особа і відомості про дану юридичну особу не виключені з ЄДРПОУ, що унеможливлює виконання рішення суду саме Українським державним університетом науки і технологій і дане звернення про поновлення на роботі буде переадресовано уповноваженому суб`єкту.

28 січня 2022 року, після отримання вказаного вище листа, ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з заявою про необхідність виконання рішення суду в частині негайного поновлення позивачки на роботі.

Листом від 02 лютого 2022 року № 45/06-21/3 ДНУЗТ ім. академіка В. Лазаряна повідомив ОСОБА_1 про те, що для виконання рішення суду потрібно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, позивач вважає, що їй в добровільному порядку фактично відмовлено у виконанні рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі №201/3206/21 в частині, що була допущена до негайного виконання - зокрема, щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за 1 місяць.

З урахуванням фактичної відмови виконати вказане рішення суду в добровільному порядку, ОСОБА_1 звернулась до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання рішення суду в частині, що допущена до негайного виконання.

Проте, в примусовому порядку рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21 в частині, що була допущена до негайного виконання, виконаним не було.

08 червня 2022 року Дніпровським апеляційним судом було розглянуто апеляційну скаргу Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21 та прийнято постанову, якою апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

24 червня 2022 року Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, було виконано рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21.

При цьому, за даними ЄДРПОУ, Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна перебуває в процесі припинення, однак дана юридична особа не припинена.

Позивач зазначає, що станом на 25 січня 2022 року, дату первинного звернення ОСОБА_1 до Українського державного університету науки і технологій з заявою про поновлення на роботі, так і станом на 24 червня 2022 року існували однакові умови - а саме Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, як юридична особа, припиненим не був.

При цьому, на думку позивача, не існувало будь-яких об`єктивних перешкод для виконання Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, рішення суду і поновлення на роботі ОСОБА_1 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць в період часу з 25 січня 2022 року по 24 червня 2022 року.

Позивач зазначає, що за вказаний період часу вона зазнала значних душевних страждань, обумовлених протиправним обмеженням її права на працю та на забезпечення належних умов життя, а також обумовлених зневірою у ефективність правового захисту її порушених прав з урахуванням існування судового рішення, яке не виконувалось навіть в порядку примусового виконання, що в силу приписів ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування їй моральної шкоди (а.с.1-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Українського державного університету науки і технологій, третя особа Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року було визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 01.10.2020р. № 122-ос в частині визначення строку дії трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 до 31.12.2020р. Визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 31.12.2020р. № 182-ос в частині продовження строку дії трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 до 02.03.2021р. Визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 25.02.2021р № 22-ос про звільнення ОСОБА_1 з 02.03.2021р. з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з 02.03.2021р. Стягнуто з Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021р. по день ухвалення рішення в розмірі 122 169, 39 грн. без утриманні з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позову було відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн. Стягнути з Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь держави судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 816,00 грн. (а.с.18-46).

25 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Українського державного університету науки і технологій з заявою про поновлення на роботі (а.с.53).

27 січня 2022 року на адресу ОСОБА_1 був направлений лист № 45/164-21/3 Українського державного університету науки і технологій, в якому було зазначено, що у цивільній справі відповідачем та зобов`язаною особою був Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, який на момент отримання звернення не припинений, як юридична особа і відомості про дану юридичну особу не виключені з ЄДРПОУ, що унеможливлює виконання рішення суду саме Українським державним університетом науки і технологій і дане звернення про поновлення на роботі буде переадресовано уповноваженому суб`єкту (а.с.56-57).

28 січня 2022 року, після отримання вказаного вище листа, ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з заявою про необхідність виконання рішення суду в частині негайного поновлення позивачки на роботі (а.с.55).

Листом від 02 лютого 2022 року № 45/06-21/3 ДНУЗТ ім. академіка В. Лазаряна повідомив ОСОБА_1 про те, що для виконання рішення суду потрібно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили (а.с.59).

04 лютого 2022 року державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68428646 щодо примусового виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с.48-49).

04 лютого 2022 року державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68428781 щодо примусового, виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць (а.с.51-52).

24 червня 2022 року Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, було виконано рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21.

При цьому, за даними ЄДРПОУ, Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна перебуває в процесі припинення, однак дана юридична особа не припинена.

Позивач зазначає, що станом на 25 січня 2022 року, дату первинного звернення ОСОБА_1 до Українського державного університету науки і технологій з заявою про поновлення на роботі, так і станом на 24 червня 2022 року існували однакові умови - а саме Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, як юридична особа, припиненим не був.

При цьому, на думку позивача, не існувало будь-яких об`єктивних перешкод для виконання Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, рішення суду і поновлення на роботі ОСОБА_1 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць в період часу з 25 січня 2022 року по 24 червня 2022 року

08 червня 2022 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21 в силу приписів ч. 2 ст. 273 ЦПК України набрало законної сили.

24 червня 2022 року т. в. о. ректора Українського державного університету науки і технологій видано наказ № 121-ос, згідно п. 1.2 якого ОСОБА_1 поновлено на посаді 0,85 ставки доцента кафедри економіки та менеджменту на умовах строкового договору з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2021 року по день ухвалення рішення суду у сумі 122 169,39 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, а також з виплатою 2 000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди (а.с.60).

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, суди повинні ураховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Зазначені обставини підлягають доказуванню на загальних підставах, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеним нормам права позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджується факт заподіяння їй моральних страждань. Не надано жодних доказів, що підтверджують зміни в стані здоров`я у зв`язку з неправомірними діями Українського державного університету науки і технологій, в чому полягали вимушені зміни та їх характер у її життєвих стосунках, як знизився ступінь її престижу/ділової репутації, який час та зусилля було витрачено позивачем для відновлення попереднього стану.

Суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, не встановлено.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Т.І.Биліна

С.А.Зайцева