Провадження № 2/521/361/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бобуйок І.А.,

секретаря судового засідання Підмазко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якому просила суд: визнати, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; стягнути з відповідача судові витрати по справі та обґрунтувала свої позовні вимоги наступним.

Згідно позовної заяви, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено 05 вересня 2008 року. Від шлюбу в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, ОСОБА_4 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Дитина зареєстрована і фактично проживає разом із матір`ю, перебуває на утриманні позивачки.

За час шлюбу подружжям було набуте спільне майно, а саме 07 грудня 2017 року зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 45 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно позовної заяви, відповідач право власності позивача не визнає, проживає у квартирі сам та робив спроби продати спільну квартиру без згоди позивачки, а тому ОСОБА_1 звернулась до суду із відповідною позовною заявою.

Разом з позовом позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задоволено, вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

19.01.2022 року відповідачем ОСОБА_2 було подано до суду зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів, в якому просив: борг відповідно до договору позики в розмірі 18 000 доларів США, що еквівалентно 498 600,00 грн., визнати об`єктом спільної сумісної власності та спільним боргом подружжя; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргових зобов`язань в розмірі 9 000 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ - 249 300 гривень, що виникли в інтересах сім`ї згідно договору позики, оформленого розпискою зі ОСОБА_3 від 21.11.2017 року, та обґрунтував його наступним.

Згідно зустрічного позову, під час шлюбу сторони набули у власність нерухоме майно, а саме: квартиру, за адресою: АДРЕСА_4 . Квартира за адресою; АДРЕСА_4 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, придбана за кошти, отримані в позику на придбання даної квартири згідно розписки у тітки ОСОБА_3 . Згідно розписки вказані, що грошову суму у розмірі 18 тисяч доларів США взято у борг з метою купівлі квартири, яка є предметом розподілу майна в первісному спорі.

Згідно Додаткової угоди №1 до Договору про пайову участь в будівництві житла №6/2т , яку укладено 21.11.2017 року ОСОБА_2 став власником майнових прав на об`єкт нежитлове приміщення під номером 2т секція й на технічному поверсі в домі № НОМЕР_1 (будівельний), за адресою; АДРЕСА_5 .

21.11.2017 року ОСОБА_2 сплатив на користь попереднього власника грошову суму у розмірі, що еквівалентно 18 тисяч доларів США. Далі, дане нежитлове приміщення було переведено в житлове (квартиру) та після здачі об`єкта в експлуатацію на підставі даного договору ОСОБА_2 отримав право власності на квартиру під номером АДРЕСА_6 .

Позивач стверджує, що у нього на праві особистої приватної власності знаходилась квартира за адресою: АДРЕСА_7 .

15 січня 2018 року ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу відчужив дану квартиру та віддав ОСОБА_3 частину боргу, а саме в сумі 9 000 доларів США. Решту частину боргу ОСОБА_6 віддав ОСОБА_3 5 березня 2021 року - грошові кошти в сумі 4 000 (чотири тисячі) доларів США, та залишок у сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США повернуто 20 вересня 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічною позовною заявою вважає, що є підстави для стягнення з відповідачки 1/2 частини боргу, яка складає 9 тисяч доларів, що еквівалентно згідно курсу НБУ 249 300,00 грн., а тому звернувся до суду із зустрічною позовною заявою.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2022 року об`єднано цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя із зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів, в одне провадження та присвоїти номер № 521/19752/21.

27.01.2022 року представник позивачки за первісним позовом подала до суду відзив на зустрічний позов, в якому просила суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2022 року витребувано в Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради копії реєстраційної справи, правовстановлюючі документи та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_8 .

22.08.2022 року від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли копії реєстраційної справи, правовстановлюючі документи та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_6 .

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 у судове засідання з`явився, первісні позовні вимоги підтримував у повному обсязі та просив первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовити.

ОСОБА_2 та його предстаник - ОСОБА_8 у судове засідання з`явилися, просили відмовити у задоволенні позовних вимог первісного позову, та просили задовольнити зустрічний позов.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання з`явилась, просила позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити первісну позовну заяву та відмовити у задоволенні зустрічного позовної заяви, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено 05 вересня 2008 року, про що 05 вересня 2008 року було зроблено актовий запис №1098, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області.

Від шлюбу в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, ОСОБА_4 , про що 08 серпня 2012 року було зроблено актовий запис №104, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , що видане Виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області 08 серпня 2012 року. Дитина зареєстрована і фактично проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію №3757 21.10.2021 року, перебуває на утриманні позивачки.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси 29 жовтня 2020 року в справі №523/10039/20. Рішення набрало чинності 01 грудня 2020 року.

За час шлюбу подружжям було набуте спільне майно, а саме 07 грудня 2017 року зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 45 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 . Підставою для реєстрації права власності, згідно відомостей з Реєстру, були: акт приймання-передачі нерухомого майна б/н від 27.11.2017 року, договір про пайову участь у будівництві житла №6/2т від 21.08.2017 року, додаткова угода №1 від 21.11.2017 року, декларація і готовність об`єкта до експлуатації серії ОД №83 від 06.03.2018 року.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_6 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки даний факт не оспорювався ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як встановлено ст. 60 СК України.

Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);мета придбання майна. Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними, спростувати цю презумпцію зобов`язана сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Як закріплено ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно п. 30 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» під час вирішення спору про поділ майна подружжя інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, мають враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі якщо суд не відступив від засади рівності часток.

Згідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд враховує під час розгляду справи рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), та звертає увагу відповідача, що незалежно від того який проміжок часу сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, чи один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач за зустрічною позовною заявою стверджує, що квартира за адресою; АДРЕСА_4 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, придбана за кошти, отримані ним в позику у його тітки ОСОБА_3 у розмірі 18000 тисяч доларів США. Позивач зазначив, що згідно змісту розписки, договір позики укладено в інтересах сім`ї, а саме для придбання квартири, яка є спільною сумісною власністю, боргові зобов`язання, також, є об`єктом поділу, а тому є підстави для стягнення з відповідачки 1/2 частини боргу, яка складає 9 тисяч доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 249 300,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з правовою позицією вище, проте згідно із матеріалами даної справи, судом встановлено, що обставини викладенні у зустрічному позові не підтверджуються доказами доданими до позовної заяви, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 нічого не відомо про укладення ОСОБА_2 договору позики, вона не надавала дозволу на його укладення. Судом встановлено, що на наданій до суду копії розписки відсутній підпис ОСОБА_1 , а також відсутні будь-які докази того, що вона надавала згоду на укладення цього договору позики.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У судовому засіданні,яке відбулось 22.02.2023 року, були допитані в якості свідків третя особа ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 повідомила суду, що 21.11.2017 році її племінник ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1 прийшли до неї для отримання коштів на купівлю квартири у розмірі 18000, 00 доларів США, що еквівалентно 468180,00 гривень. ОСОБА_3 зазначила, що кошти, які подружжя брало на купівлю квартири, для неї повертав ОСОБА_2 самостійно.

ОСОБА_10 повідомив суду, що 21.11.2017 року до його дружини ОСОБА_3 прийшов один ОСОБА_2 та позичив кошти у розмірі 18000, 00 доларів США, що еквівалентно 468 180,00 гривень на купівлю спірної квартири, про що була складена розписка.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 69 ЦПК України, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

Суд звертає увагу учасників справи, що показання свідків, не можуть вважатись належними доказами того, що ОСОБА_1 надала свою згоду на укладення договору від 21.11.2017 року, що був оформлений у вигляді розписки, оскільки у ч. 3 ст. 65 СК України, зазначено, що така згода має бути обов`язково письмовою. До того ж, свідки надали різні пояснення, стосовно того чи була присутня ОСОБА_1 під час укладення договору від 21.11.2017 року, що фоормлений у вигляді розписки.

Судом встановлено, що у доданих до зустрічного позову документах, також, відсутні докази того, що позичені ОСОБА_2 у ОСОБА_3 гроші були витрачені на придбання спірної квартири. Одне лише зазначення ОСОБА_2 у розписці від 21.11.2017 року, що кошти отримані ним для купівлі квартири, яка не була підписана ОСОБА_1 , не може слугувати належним та достатнім доказом цьому.

Також, судом встановлено, що згідно п. 3.1 договору про пайову участь у будівництві житла №6/2т від 21.08.2017 року, на виконання взятих на себе обов`язків , пайовик зобов`язується перерахувати на рахунок підприємства або внести в касу підприємства в строк не пізніше 21.11.2017 року суму в розмірі 271 800,00 гривень, а розписка між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була укладена 21.11.2017 року, тобто уже після того як строк виплати за договором про пайову про пайову участь у будівництві житла №6/2т від 21.08.2017 року минув.

Більше того, до суду не надані фінансові документи, які підтверджують сплату ОСОБА_2 коштів за договором про пайову участь у будівництві житла №6/2т від 21.08.2017 року у будь-який спосіб. Позивачем за зустрічною позовною заявою не доведено належними і допустимими доказами, що саме позичені кошти, або кошти від продажу належної йому на праві власності квартири, витрачено на придбання спірної квартири. Крім того, ОСОБА_3 є зацікавленою особою - рідною тіткою ОСОБА_2 .

Позивач за зустрічною позовною заявою стверджує, що він повернув борг частинами у березні та вересні 2021 року, проте не надає доказів походження, джерел отримання цих коштів саме після розірвання шлюбу. Отже, у суду немає підстав вважати, що такі кошти могли належати йому особисто.

Суд встановив, що належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання квартири, а також, що ОСОБА_1 давала згоду на укладення такого договору матеріали справи не містять, а тому суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Аналогічних висновків у повідних правовідносинах дійшов Верховний суд у постанові від 30.01.2019 році у справі №372/1558/16-ц, у постанові 08.04.2020 року у справі №361/7130/15-ц, у постанові від 15.12.2021 року у справі №205/4616/15-ц.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача , а у разі відмови в позові - на позивача.

Судом встановлено, що позивачка сплатила судовий збір за первісний позов у розмірі 2500 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 24.11.2021 року, судовий збір за заяву про забезпечення позову у розмірі 454 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією №0..1 від 26.11.2021 року.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 65 СК України, ст.ст. 12, 80, 81, 82, 141, 159, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 , 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 2954 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), про визначення боргу спільним боргом подружжя, стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2023 року.

СУДДЯ: І.А. Бобуйок