Справа № 353/799/22
Провадження № 22-ц/4808/391/23
Головуючий у 1 інстанції ЛУКОВКІНА У. Ю.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника органу опіки та піклування - Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Микитин Н.Я.

неповнолітнього ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу міського голови Тлумацької міської ради як органу піки та піклування Івано-Франківського району Івано-Франківської області Петрука Ігора на рішення Тлумацького районного суду від 23 січня 2023 року, ухвалене в складі судді Луковкіної У.Ю. в м. Тлумач, повний текст складений 26 січня 2023 року у справі за позовом Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Тлумацька міська рада як орган піки та піклування Івано-Франківського району Івано-Франківської області звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки не виконують своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток. Дитина часто залишається на утриманні та вихованні своєї бабусі ОСОБА_4 . Неповнолітній ОСОБА_1 на засіданні комісії міської ради з питань захисту прав дитини вказав, що батьки не займаються його вихованням та утриманням і вважає за доцільне позбавити батьківських прав батьків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відносно нього. Згідно висновку Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1249 від 13.09.2022 року, як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини,орган опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 (відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказують, що мати ОСОБА_2 повідомляла, що не має змоги забезпечувати матеріально свого сина ОСОБА_1 , так як вона на даний час не працює і немає сталого доходу, а батько ОСОБА_3 не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Просили позбавити батьківських прав відносно матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно їхнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнути аліменти з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частин всіх видів заробітку, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішенням Тлумацького районного суду від 23 січня 2023 року в задоволенні позову Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (розташованої по вул. І.Макуха, 12, м. Тлумач Івано-Франківської області, ), як органу опіки та піклування, до ОСОБА_2 (зареєстрованої жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (зареєстрованого жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено. Судовий збір покладено на рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду міський голова Тлумацької міської ради як орган піки та піклування Івано-Франківського району Івано-Франківської області Петрук Ігор подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані обставини справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, забезпечувати необхідного медичного догляду, що батьками не здійснються. Зазначені обставини у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав. Мати часто покидає місце проживання на довгий час і він залишається на утриманні та вихованні своєї бабусі ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На засіданні комісії міської ради з питань захисту прав дитини була присутня ОСОБА_2 повідомила, що немає змоги забезпечувати матеріально свого сина ОСОБА_1 , піклуватися про його фізичний і духовний розвиток, так як вона на даний час не працює і немає сталого доходу, а батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 не заперечував щодо позбавлення його батьківський прпав. Крім того, неповнолітній ОСОБА_1 просив комісію міської ради з питань захисту прав дитини винести рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , так як вони взагалі не займаються його вихованням та утриманням.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник органу опіки та піклування - Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Микитин Н.Я. апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилась, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідачів батьківських прав, є недоведеними належними, достовірними, допустимими доказами. Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області (позивач), як орган опіки та піклування, та її представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачі умисно та злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що неповнолітній ОСОБА_1 перебував на обліку в службі у справах дітей як такий, що опинився в складних життєвих обставинах, про те, чи перебувала сім`я під соціальним супроводом, тощо, а службою у справах дітей з відповідачами проводилась профілактично-роз`яснювальна робота щодо належного виконання батьківських обов`язків та до їх відома доводились норми діючого законодавства України щодо відповідальності, яку вони несуть за виховання та утримання свого сина. До цього ж, суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , допитаних в судовому засіданні, оскільки надані ними показання щодо певних фактів чи обставин невиконання відповідачами батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього ОСОБА_1 , не підтверджується жодними допустимими доказами по справі. Озвучена в судовому засіданні думка дитини (неповнолітнього ОСОБА_1 ) не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення аліментів є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, які не підлягають задоволенню, та, беручи до уваги те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження з приводу стягнення з ОСОБА_3 (відповідач) на користь ОСОБА_2 (відповідачка) аліментів на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1500,0О грн. щомісячно, суд вважає, що позов в цій частині також є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 07.06.2010 року (а.с. 7).

Відповідно до копії довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 850 від 20.08.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с. 15).

З акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області 10.08.2022 року № 214/01-15, вбачається, що по АДРЕСА_1 умови для проживання неповнолітньої дитини задовільні, санітарно-гігієнічний стан житла відповідає загально прийнятим нормам, для виховання та розвитку неповнолітньої дитини створені належні умови (а.с. 14).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в ВСП «Тлумацький фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» на ІІ курсі денного відділення за спеціальністю «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» (копія довідки № 182 від 16.09.2022 року, (а.с. 18) та за період навчання показав себе з доброї сторони, старанний, приймає активну участь у громадській роботі групи і коледжу, староста групи, спокійний, товариський, ввічливий, тактовний, з повагою відноситься до викладачів, не має шкідливих звичок, користується авторитетом серед студентів коледжу, неконфліктний, правопорушень не скоював. Тоді як батьки успіхами сина і станом його справ в коледжі не цікавляться. З боку батьків активну підтримку у вихованні ОСОБА_1 куратору надає бабуся ОСОБА_4 та брат матері ОСОБА_7 , які відвідують батьківські збори, цікавляться успіхами студента, допомагають у виховному процесі (копія характеристики студента коледжу, (а.с. 20).

З відповіді «Центру надання соціальних послуг» Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 04.08.2022 року № 01-10/58 ОСОБА_2 відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) з 29.07.2021 року перебували на обліку в Центрі надання соціальних послуг, але з 25.11.2021 року були зняті з обліку у зв`язку з відмовою матері у наданні соціальних послуг (а.с. 11).

З відповіді Тлумацького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області № 8329 від 04.08.2022 року вбачається, що по виконавчому листу № 353/364/19 від 03.07.2019 року, виданого Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області, з ОСОБА_3 (відповідач) на користь ОСОБА_2 (відповідачка) стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1500,00 грн щомісячно, однак інформація щодо суми та періоду заборгованості зі сплати аліментів не надано (а.с. 9).

Згідно висновку Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1249 від 13.09.2022 року, як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини,орган опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 (відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема органом опіки було встановлено, що ОСОБА_3 (відповідач) не сплачує аліментів, не бере участі у вихованні свого сина та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Батько дитини ОСОБА_3 (відповідач) на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився та не повідомив причин неявки, однак 16.12.2021 року, на попередньому засіданні комісії, ОСОБА_3 не заперечував щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. Мати дитини ОСОБА_2 (відповідачка) на засіданні комісії міської ради з питань захисту прав дитини була присутня та повідомила, що зараз не має змоги забезпечувати матеріально свого сина ОСОБА_1 , так як вона на даний час не працює і немає сталого доходу. Неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на засіданні комісії повідомив, що мати та батько не беруть участі та ухиляються від виконання обов`язків з його виховання, мати часто покидає місце проживання на довгий час і він залишається на утриманні та вихованні своєї бабусі ОСОБА_4 , а тому просив винести рішення щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо нього (а.с. 21-22).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Установлено, що 06.09.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до голови органу опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області із заявою, в якій просив сприяти щодо захисту його прав шляхом звернення органом опіки та піклування в його інтересах до суду щодо позбавлення його батьків батьківських прав відносно нього, оскільки вони не виконують своїх батьківських обов`язків та не беруть участі у його вихованні (а.с. 17).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, слід виходити з того, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначена відповідальність батьків за розвиток дитини, а саме:

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки та особи, які їх замінюють, зобов`язані:

постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей;

поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв;

виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни;

сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу;

виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Держава надає батькам і особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків, захищає права сім`ї.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відносно матері ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Мати неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що через тимчасові трудності не взмозі належно приймати участь у утриманні та вихованні неповнолітнього сина.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не підтримує жодних стосунків з сином ОСОБА_1 протягом тривалого часу, спільно не проживають, не цікавиться його життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній висловлює бажання позбавити батьків батьківських обов`язків, згідно висновку Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1249 від 13.09.2022 року, як органу опіки та піклування за доцільним позбавити ОСОБА_2 (відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.ч.1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено:

Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Відповідно до положень ст. 27-1 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи малолітня або неповнолітня особа має такі процесуальні права:

?безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки;

?отримувати через представника інформацію про судовий розгляд;

?здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд роз`яснює малолітній або неповнолітній особі її права та можливі наслідки дій її представника, у разі якщо цього потребують інтереси цієї особи і за віком та станом здоров`я вона може усвідомити їх значення.

У судовому засідання неповнолітній ОСОБА_1 суду пояснив, що з 2010 року батько з ним не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає, участі у вихованні не приймає, уникає зустрічей, не визнає його за сина, хоч проживають одному населеному пінткті.

В той же час, мати зареєстрована з ним в одному житловому будинку, проте не проживає у цьому будинку, коштів на його утримання не надає та не приймає участі у його вихованні.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, ща батько неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_3 тривалий час умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, тому відповідно ст.64 СК України його необхідно позвавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягувати на користь неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 у розмірі частин всіх видів заробітку, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частин всіх видів заробітку, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Установлено, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1500,00 грн щомісячно, що підтверджується інформацією Тлумацького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області № 8329 від 04.08.2022 року згідно якої виконавчий лист № 353/364/19 від 03.07.2019 року, виданого Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області перебуває на примусовому виконанні (а.с. 9).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів з батька, судом першої інстанції вірно враховано, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження з приводу стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1500,00 грн щомісячно, а отже, питання щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вирішено.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, які стягуються за рішенням суду на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Визначаючи розмір аліментів на утримання сина сторін, ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції ураховує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 має непрацездатних чоловіка, батьків, дочки, сина та/або має незадовільний стан здоров`я. Ураховуючи матеріальне становище ОСОБА_1 , вік дитини та її потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування житлово-комунальними, медичними, освітніми послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку , колегія суддів вважає, що призначення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідачки відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме права платника аліментів.

За приписами ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст.32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

2. Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

3. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. 1. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

2. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

3. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 . У задоволенні позову Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповлітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

У задоволенні позову Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити та стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітнього сина аліментиу розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до підпункту В пункту 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої вказаної статті).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки орган опіки та піклування - Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області відповідно п.14ч.2ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потрібно стягнути на користь держави по 372,15 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу міського голови Тлумацької міської ради як органу піки та піклування Івано-Франківського району Івано-Франківської області Петрука Ігора задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду від 23 січня 2023 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні позову Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповлітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

У задоволенні позову Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітнього сина аліментиу розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Покласти на Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області контроль за виконанням ОСОБА_2 15 травня 1983 року свого батьківського обов`язку, відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави по 372,15 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 березня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В. Василишин

І.О.Максюта