Справа № 466/8470/21 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/3049/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Назар Х.Б.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Кунтого Н.О., представника третьої особи Мотова Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 24 жовтня 2022 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської Ради, державного нотаріуса третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич Вікторії Мирославівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2021 року Львівська міська рада звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської Ради, державного нотаріуса третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич Вікторії Мирославівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 24 жовтня 2022 року закрито провадження у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської Ради, державного нотаріуса третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич Вікторії Мирославівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації.

Ухвалу суду оскаржила Львівська міська рада, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвала суду постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

В оскаржуваній ухвалі вказано, що постановою Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі №2о-30/2009 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 04.06.2021 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції(частина четверта статті 411 ЦПК України).

Верховний Суд повернув справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки дійшов висновку, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.09.2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10.03.2009 року у цивільній справі №2о-30/2009 закрито, а відтак між сторонами відсутній предмет спору.

Закриваючи провадження ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.09.2022 р., суд вказав, що Львівська міська рада не надала суду підтвердження того, що спірне майно було зареєстроване за територіальною громадою м. Львова, та неправомірно вибуло із комунальної власності.

Однак, в матеріалах справи знаходиться витяг з державного реєстру речових npaв на нерухоме майно в якому є відомості про реєстрацію права комунальної власності від 15.08.2003 р. Реєстраційний номер майна: 2290983.

Відтак, Львівською міською радою подано касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 29.09.2022 р. у справі №2о-30/2009.

Посилається на постанови Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження №61-9658св20 в яких зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Предметом спору у справі №466/8470/21 є витребування комунального майна, зокрема нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 , яка заволоділа ним незаконно без правових підстав. Предмет спору у даній справі існував як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої нстанції судового рішення.

Первинна реєстрація права власності на будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена 15.08.2003 за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, на підставі рішення Шевченківського райвиконкому № 192 від 14.04.1987.

ОСОБА_2 зареєструвала право власності на спірне майно на підставі рішення суду про встановлення факту володіння нею майна.

Просить скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Кунтого Н.О., представника третьої особи Мотова Є.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції прийшов до висновку, що з матеріалів справи вбачається, що постановою Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі №2о-30/2009 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 04.06.2021 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.09.2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10.03.2009 року у цивільній справі №2о-30/2009 закрито, а відтак між сторонами відсутній предмет спору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору

Предмет спору - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Зміст спірних матеріальних правовідносин сторін становлять права та обов`язки, тому відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Отже відсутність спірного матеріального правовідношення, тобто відсутність предмета судового розгляду, тягне за собою припинення провадження у справі. Підстави припинення матеріального правовідношення як цивільного зобов`язання визначені Цивільним кодексом України. І лише за відсутності спору сторін щодо відповідних прав та обов`язків і відсутності з боку жодної із сторін дій, які свідчать про наявність між ними неврегульованих спірних питань, може йтися про закриття провадження в справі на підставі пункту 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30 березня 2021 року у справі №456/48/19.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема таке питання, як чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до п.4 ч.4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються зокрема, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Факт закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради, не може бути підставою для позбавлення особи, яка вважає себе власником майна, права на звернення до суду за захистом своїх інтересів та не свідчить про відсутність предмету спору.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що в даній справі відсутній предмет спору та виніс оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є підставними, а ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 24 жовтня 2022 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2023 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.