Справа № 372/2370/21 Головуючий 1 інстанція- Кравченко М.В.
Провадження № 22-ц/824/1637/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаним позовом, який надалі доповнив і мотивував тим, що 19 жовтня 2016 року він позичив відповідачці 4000 доларів США під 21 % річних до 20 квітня 2017 року. У зв`язку із неповерненням грошових коштів він звернувся до суду і постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі № 372/3672/17 стягнуто з відповідачки на його користь борг за договором позики від 19 жовтня 2016 року в розмірі 4986,31 доларів США і судовийзбір3302,17 грн., однак, незважаючи на відкрите виконавче провадження відповідачка коштив повному обсязі йому не повернула та продовжує ними користуватися.

Окрім того, 07 березня 2015 року він позичив відповідачці 5000 доларів США на строк три місяці, а також 02 листопада 2016 року він позичив відповідачці 79715 доларів США зі строком повернення до 20 жовтня 2018 року, які теж не повернуті. З огляду на неповернення грошових коштів він звернувся до судуі рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2019 року у справі № 372/3922/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, стягнуто з відповідачки на його користь борг за розпискою від 07 березня 2015 року в розмірі 8917,44 доларів США, а також стягнуто борг за договором процентної позики від 02листопада 2016 року в розмірі 142024,71 доларів СШАта судові витрати. Незважаючи на відкриті виконавчі провадження, відповідачка кошти йому не повернула. Вважає, що відповідачка має повернути кошти згідно ч.2 ст.625 ЦК України з урахуванням 3 % річних від простроченої суми.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою грошових зобов`язань, після збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідачки на його користь 3 % річних від простроченої суми за розпискою від 19 жовтня 2016 року за період з 18 червня 2018 року по 17 червня 2021 року в розмірі 419,27 доларів США, 3% річних від простроченої суми за розпискою від 07 березня 2015 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021

- 2 -

року в розмірі 691,87 доларів США, 3% річних від простроченої суми за розпискою від 02 листопада 2016 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 163723,22 доларів США, а також стягнути судовий збір в розмірі 11350 грн.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми за розпискою від 19 жовтня 2016 року за період з 18 червня 2018 року по 17 червня 2021 року в розмірі 419,27 доларів США, 3% річних від простроченої суми за розпискою від 07 березня 2015 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 691,87 доларів США, 3% річних від простроченої суми за розпискою від 02 листопада 2016 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 11615,14 доларів США, а всього 12726,28 доларів США. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 11350 грн.

Не погоджуючись із рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та змінити в частині стягнутих судом сум, стягнувши з неї на користь позивача 3% річних від простроченої суми за розпискою від 07 березня 2015 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 691,14 доларів США, 3% річних від простроченої суми за розпискою від 02 листопада 2016 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 9051,93 долар США, а всього 10162,34 доларів США. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 700,30 грн. Скарга мотивована тим, що суд не врахував неправильність зробленого позивачем обрахунку 3 % річних. Окрім того, суд порушив вимоги ст.141 ЦПК України, бо задовольнивши позов частково, стягнув усю суму судового збору.

В іншій частині рішення суду не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на їх електронні адреси та представника позивача судовими повістками 27 грудня 2022 року і наданими канцелярією суду повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2016 рокуОСОБА_2

- 3 -

позичив ОСОБА_1 4000 доларів СШАпід 21 % річних до 20 квітня 2017 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі № 372/3672/17, скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 червня 2018 року і ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 19 жовтня 2016 року в розмірі 4986,31 доларів США і судовий збір 3302,17 грн.

На виконання рішення суду 10 травня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59075150 та виконавче провадження № 59075560, щодо стягнення з відповідачки на користь позивача коштів в сумі 4 986,31 доларів США та судового збору в сумі 3302,17 грн. В ході здійснення виконавчих дій відповідачка 27 грудня 2019 року сплатилана користь стягувача кошти в сумі 1521,45 грн. та 10 червня 2021 року сплатила - 2700 грн., решта боргу не повернута.

Окрім того, судом встановлено, що 07 березня 2015 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 5000 доларів США на строк три місяці, а також 02 листопада 2016 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 79715 доларів США зі строком повернення до 20 жовтня 2018 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2019 року у справі № 372/3922/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за розпискою від 07 березня 2015 року в розмірі 8917,44 доларів США, а також стягнуто борг за договором процентної позики від 02 листопада 2016 року в розмірі 142024,71 доларів США та судові витрати.

На виконання рішення суду 12 січня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64113213 щодо стягнення з відповідачки коштів у розмірі 8917,44 доларів США та виконавче провадження № 64112829 щодо стягнення з відповідачки коштів у розмірі 142024,71 доларів США. В ході здійснення виконавчих дій боржницею на користь стягувача жодних коштівза вказаними провадженнями сплачено не було.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд прийшов до висновків, що у зв`язку із неповерненням позичених коштів відповідачка як позичальниця порушила права позивача як позикодавця, передбачені ст.ст.1046, 1049 ЦК України, які підлягають захисту, а тому із відповідачки на користь позивача слід стягнути 3 % річних за час прострочення.

При цьому суд виходив з того, що між сторонами й надалі тривають зобов`язання з повернення боргу, в якому визначено конкретний розмір боргу.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.ст.1046, 1049 ЦК України, згідно яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Позичальник повинен повернути гроші в обумовлений догором позики термін.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми.

З огляду на викладене суд прийшов до вірних висновків про наявність підстав для стягнення 3 % річних від простроченої суми.

- 4 -

Проте, колегія суддів не може повністю погодитисяіз визначеним судом розміром 3 % річних від простроченої суми, який підлягає стягненню, оскільки суд допустив помилки при обрахунку процентів.

Переглядаючи рішення в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується із правильністю обрахунку 3 % річних від простроченої суми за позикою від 07 березня 2015 року та позикою від 02 листопада 2016 року, який наведений відповідачкою у апеляційній скарзі. Апеляційний суд перевірив правильність наведених розрахунків і погоджується з ними.

Також, апеляційний суд додатково здійснив перевірку розрахунку 3 % річних від простроченої суми з урахуванням сум боргу за обома позиками від 07 березня 2015 року та від 02 листопада 2016 року і періоду нарахування за допомогою різних калькуляторів обрахунку 3 % річних, розміщених в мережі Інтернет, які підтвердили правильність наведених відповідачкою розрахунків.

Окрім того, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи відповідачки щодо порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про стягнення судового збору.

Стягуючи з відповідачки судовий збір у повному розмірі 11350 грн., суд першої інстанції не врахував приписи ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якої у випадку часткового задоволення позовних вимог судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі грунтується на матеріалах справи та ухвалене з порушенням норм процесуальнонго права і підлягає зміні.

З урахуванням встановлених по справі обставин колегія суддів стягує з відповідачки на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за розпискою від 07 березня 2015 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 691,14 доларів США, а також 3 % річних від простроченої суми за розпискою від 02 листопада 2016 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 9051,93 долар США, а всього з урахуванням 3% річних від простроченої суми за розпискою від 19 жовтня 2016 року, стягує 10162,34 доларів США.

З огляду на часткове задоволення вимог ОСОБА_2 відповідно до приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України апеляційний судстягує з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 700,30 грн.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Даючи оцінку доводам відповідачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від

- 5 -

характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до положень ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України з огляду на задоволення апеляційної скарги суд покладає на позивача витрати відповідачки по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2022 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних від простроченої суми за розпискою від 19 жовтня 2016 року за період з 18 червня 2018 року по 17 червня 2021 року в розмірі 419,27 доларів США; 3% річних від простроченої суми за розпискою від 07 березня 2015 року за період із 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 691,14 долар США; 3% річних від простроченої суми за розпискою від 02 листопада 2016 року за період з 20 листопада 2018 року по 19 листопада 2021 року в розмірі 9051,93 долар США, а всього 10162,34 долари США, а також стягнути судовий збір у розмірі 703 гривні 70 коп.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488 гривень 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: