ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2652/23
провадження № 4-с/753/53/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарі Мелещенковій А.С.

учасники справи не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Юлії Станіславівни, заінтересована особа ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника.

20.02.2023 ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Юлії Станіславівни, заінтересована особа ОСОБА_2 , за вимогами якої просила:

визнати дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С. щодо здійснення розрахунків заборгованості з аліментів за період з 30.10.2014 по 26.12.2022, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 07.10.2015р. неправомірними;

зобов`язати головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С. здійснити повторне проведення розрахунку заборгованості з аліментів за період з 30.10.2014 по 26.12.2022, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, з врахуванням рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2022 по справі № 753/13345/20 (провадження № 2/753/2248/22), яким звільнено боржника від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина, яка утворилась за період з 30.10.2014 по 20.01.2022, в сумі 131 816,30 гривень;

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С., щодо відмови від скасування постанови про накладення штрафу на боржника від 24.10.2018 та постанови про накладення штрафу від 26.07.2021, на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02.02.2015 (справа № 753/19813/14-ц), яким звільнено ОСОБА_1 від заборгованості по сплати аліментів за період з 30.10.2014 по 20.01.2022, в сумі 131 816,30 гривень;

зобов`язати головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С. скасувати постанову про накладення штрафу від 24.10.2018 у розмірі 74235,92грн., за виконавчим провадженням № НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/198/14 від 07.10.2015;

зобов`язати головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С. скасувати постанову про накладення штрафу від 26.07.2021 у розмірі 67 686,04 грн., за виконавчим провадженням № НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/198/14 від 07.10.2015.

Скарга обгрунтована тим, що державним виконавцем при обрахунку заборгованості боржника за аліментами в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 не враховано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2022 по справі № 753/13345/20 (провадження № 2/753/2248/22), яким звільнено боржника ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина, яка утворилась за період з 30.10.2014 по 20.01.2022 в сумі 131816,30 гривень. Також представник вказував, що наявність заборгованості по аліментам утворилася з незалежних від боржника причин, що штучно створені стягувачем за надуманим позовом і відповідальність за заборгованість не можна покласти на боржника. Про існування постанов про накладення штрафів боржник дізналася через свого представника, якому державний виконавець надав електронний доступ до матеріалів виконавчого провадження. У зв`язку з постійними стражданнями боржника, психологічним тиском та фізичними катуваннями, які здійснював стягувач, у боржника поступово виникла тяжка онкологічна хвороба, що об`єктивно перешкоджає боржнику погашати заборгованість по аліментам, яка утворилася, внаслідок скрутного матеріального становища боржника.

Заяви, та клопотання учасників справи.

У скарзі представник скаржника просив поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на оскарження постанови про накладення штрафу від 24.10.2018 та постанови про накладення штрафу від 26.07.2021, винесених головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С, у зв`язку з несплатою аліментів боржником по виконавчому листу № 753/198/14 від 07.10.2015. Посилався на те, що оспорювані постанови не були отримані ОСОБА_4 , оскільки направлялися виконавцем за адресою проживання стягувача. Боржник проживає за іншою адресою, а тому з об`єктивних причин їх не отримувала. Також посилався на те, що боржник до ухвалення рішення суду про звільнення її від сплати заборгованості по аліментам не мала підстав для звернення до суду зі скаргою.

09.03.2023 головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С. подано відзив на скаргу, в якому вона просить відмовити у задоволенні скарги через безпідставність та необґрунтованість вимог. Вказує, що розмір заборгованості боржника ОСОБА_4 на час винесення оспорюваних постанов був встановлений вірно, підстави для скасування постанов про накладення штрафу у державного виконавця відсутні. Разом із відзивом надала копію матеріалів виконавчого провадження № за НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/198/14 від 07.10.2015.

Учасники справи в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

10.04.2023 від представника скаржника - ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності боржника.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 450 ЦПК України, 1. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. 2. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223, 450 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.02.2023 прийнято до провадження вказану скаргу та призначено судовий розгляд в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва (вул. Кошиця, 5 каб. 214) на 10.03.2023 о 12 год. 00 хв. Зобов`язано Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати пояснення щодо обставин скарги у строк до 10.03.2023.

10.03.2023 справу було знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та призначено судове засідання на 18.04.2023 на 12 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 18.04.2023 було відкладено розгляд справи за клопотанням представника стягувача.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києві від 02.02.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, починаючи з 30.10.2014, до досягнення дитиною повноліття.

Вказане виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрите постановою державного виконавця від 17.11.2015.

24.10.2018 головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С. винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 74235,92 грн., у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів за період з 30.10.2014 по 24.10.2018 у сумі 148471,85 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три роки.

26.07.2021 головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ЦМУ МЮ (м. Київ) Білан Ю.С. винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 67 686,04 грн., у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2022 у справі № 753/13345/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів. Цим же рішенням звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_5 , стягнутих рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02.02.201, яка утворилась за період з 30 жовтня 2014 року по 20 січня 2022 року, в сумі 131816,30 грн.

Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ № 588377 від 16 липня 2020 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності безтерміново.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму №6 від 07.02.2014 положеннями ЦПК України встановлено, що скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій -у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Зважаючи на наявність у скарзі клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги та посилання на поважність причин його пропущення, з урахуванням того, що за адресою, що вказана у виконавчому листі ОСОБА_1 не проживає з 2014 року, що підтверджується Актом державного виконавця від 01.04.2019, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні дані про отримання боржником ОСОБА_1 оспорюваних постанов, суд вважає за необхідне його поновити.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Представник скаржника посилався на те, що державним виконавцем при розрахунках заборгованості не враховано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2022 по справі № 753/13345/20 (провадження № 2/753/2248/22), яким звільнено боржника ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина, яка утворилась за період з 30.10.2014 по 20.01.2022, в сумі 131 816,30 грн.

Разом з тим, суд не може погодитися з вказаними твердженнями з огляду на наступне.

Дослідженням змісту вказаного рішення, судом встановлено, що згідно наданого державним виконавцем розрахунку розмір заборгованості позивачки за аліментами станом на 20.01.2022 становить 379 554,90 грн.

З огляду на те, що на час виникнення заборгованості позивачка не працювала, на час видачі виконавчого листа її місце проживання було зареєстроване у м. Києві та із заявою про зміну місця проживання на м. Кривий Ріг вона до державного виконавця не зверталась, розмір заборгованості за аліментами обчислений відповідно до положень частини 2 статті 195 СК України, виходячи із статистичних даних щодо середньої заробітної плати по м. Києву.

При цьому суд вказав, що при визначенні конкретного розміру заборгованості за аліментами, підстави для звільнення від сплати якої доведені належними та допустимими доказами, суд виходить з того, що онкологічне захворювання було виявлене у позивачки у січні 2020 р., а у липні 2020 р. вона набула статусу особи з інвалідністю. У вказаний період позивачка несла значні витрати, пов`язані з лікуванням хвороби, що становила загрозу для її життя, а тому суд вважає справедливим та розумним повністю звільнити її від сплати заборгованості за вказаний період.

Здійсненими судом арифметичними розрахунками установлено, що за вказаний період заборгованість за аліментами склала 38 046,30 грн., що і є сумою заборгованості, від сплати якої суд звільняє позивачку.

З моменту установлення інвалідності позивачка отримала право на одержання пенсії та з огляду на наявність у неї спеціальності юриста і висновок медико-соціальної експертної комісії щодо умов і характеру праці має можливість влаштуватись на роботу за фахом.

Водночас слід урахувати, що наявні у позивачки тяжкі захворювання є хронічними і потребують постійних витрат на лікування, а тому суд вбачає підстави для часткового звільнення її від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла з серпня 2020 р., виходячи з визначеного статтею 182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір заборгованості, від сплати якої суд звільняє позивачку за вказаний період, розраховується шляхом віднімання від нарахованої державним виконавцем суми заборгованості суми аліментів, що підлягала сплаті виходячи із мінімального розміру аліментів у місячному обчисленні (за січень 2022 р. - у денному обчисленні).

У спірний період прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив: з 01.07.2020 - 2 318 грн.; з 01.12.2020 - 2 395 грн.; з 01.07.2021 - 2510 грн.; з 01.12.2021 - 2 618 грн.

Отже за період з серпня 2020 р. по листопад 2020 р. позивачка повинна була сплатити аліменти в сумі 4 636 грн. (2 318/2х4); за період з грудня 2020 р. по червень 2021 р. - 8 382,50 грн. (2 395/2х7); за період з липня 2021 р. по листопад 2021 р. - 6 275 грн. (2 510х5); за грудень 2021 р. - 1 309 (2 618/2); за 20 днів січня 2022 р. - 844,52 грн. (1 309/31х20), а усього 21 447,02 грн.

За вказаний період заборгованість позивачки за аліментами склала 115 217,02 грн., а відтак розмір заборгованості за аліментами, від сплати якої суд звільняє позивачку, становить 93 770 грн. (115 217,02 - 21 447,02).

Підсумовуючи викладене, суд визнав обґрунтованими і доведеними вимоги ОСОБА_1 про звільнення її від сплати заборгованості за аліментами в загальному розмірі 131 816,30 грн.

Таким чином, суд рішенням від 28.01.2022 звільнив ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами в загальному розмірі 131 816,30 грн., при цьому розмір заборгованості позивачки за аліментами станом на 20.01.2022 становив 379 554,90 грн.

Вказане рішення в повній мірі враховане державним виконавцем при визначенні заборгованості ОСОБА_1 за аліментами.

З матеріалів виконавчого провадження та дій сторін у ньому, суд вважає, що дії державного виконавця при складенні розрахунків відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Та обставина, що в резолютивній частині рішення суду вказано період за який ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментам, зокрема з 30.10.2014 по 20.01.2022, не свідчить про відсутність у боржника заборгованості за аліментами, як на час на час ухвалення рішення (28.01.2022), так і на час винесення державним виконавцем оспорюваних постанов, оскільки в мотивувальній частині рішення наведені періоди за який суд звільнив ОСОБА_1 від сплати заборгованості та розрахунки, а також вказана сума заборгованості від сплати якої суд звільнив боржника (131 816,30 грн.)

Не погоджуючись із розрахунками заборгованості по аліментам в спірний період ні боржник, ні її представник не надали будь-яких належних доказів на їх спростування.

Таким чином, суд вважає відсутніми підстави вважати дії державного виконавця при складанні розрахунків заборгованості, за період з 30.10.2014 по 26.12.2022, неправомірними, а тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що вимога про зобов`язання державного виконавця здійснити повторний розрахунок заборгованості є похідною від попередньої вимоги в задоволенні якої судом було відмовлено, то в її задоволенні також слід відмовити.

Вирішуючи вимоги скарги в частині скасування постанов державного виконавця про накладення на боржника штрафу, суд керується наступним.

28.08.2018 набрав чинності ЗУ «Про виконавче провадження» (далі- Закон № 2475-VIII), яким доповнено статтю 71 Закону № 1404-VIII частиною чотирнадцятою такого змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Також Законом № 2475-VIII частину четверту статті 11 Закону № 1404-VIII викладено в такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).

Згідно з оспорюваною постановою про накладення на боржника штрафу в сумі 74235,92 грн. від 24.10.2018, заборгованість у ОСОБА_1 утворилася зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 24.01.2018 за період з 30.10.2014 по 24.10.2018 становив 148471,85 грн та перевищував суму платежів за три роки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2019 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка станом на 30.05.2018 становила 130 872,65 грн та звільнення від обов`язку по сплаті аліментів.

26.07.2021 державним виконавцем була нарахована заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, яка станом на 26.07.2021 склала 338340,23 грн.

Згідно з оспорюваною постановою про накладення на боржника штрафу в сумі 67686,04 грн. від 26.07.2021 у ОСОБА_1 була наявна заборгованість, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за два роки.

Заявником не доведено, що станом на 24.10.2018 (дата винесення постанови про накладання штрафу на боржника в сумі 74235,92 грн.) у боржника була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, а також що станом на 26.07.2021 (дата винесення постанови про накладання штрафу на боржника в сумі 67686,04 грн.) у боржника була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, а отже вимоги скарги щодо скасування вказаних постанов, задоволенню не підлягають, оскільки вони були винесенні державним виконавцем правомірно, згідно ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, оскільки будь-яких порушень у діях державного виконавця щодо здійснення виконавчого провадження судом не виявлено, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.126, 447, 448, 449, 450 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В :

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Гарницькому Павлу Петровичу строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Юлії Станіславівни, заінтересована особа ОСОБА_2 » - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.05.2023.

СУДДЯ: Ю.С.МИЦИК