25.01.2023 227/5194/21
25.01.2023 м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хоменко Д.Є.
при секретарі судового засідання Михайловської Т.П.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сєргєєва Рута Альгімантівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», про відшкодування моральної шкоди,-
В провадженні Добропільського міськрайонного суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», про відшкодування моральної шкоди.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але від адвоката Сєргєєвої Р.А. на адресу суду надійшла письмова заява, в якій остання просила розглянути справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.
Представник відповідача ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» в судове засідання також не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи по суті, про що свідчать довідки про доставку судової повістки про виклик до суду та ухвали суду від 19.12.2022 року, які маються в матеріалах справи. Будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від представника відповідача не надходило.
Крім того суд зауважує на те, що представник відповідача раніше неодноразово звертався до суду із заявами про відкладення розгляду справи через дію воєнного стану в країні та у зв`язку з дистанційною роботою працівників ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», внаслідок чого відбувалась тяганина розгляду справи по суті. Тому ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2022 року у задоволені заяви представника відповідача про чергове відкладення розгляду справи було відмовлено. Вказану ухвалу суду представник відповідача також отримав на офіційну електронну пошту.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористався і позивач та його представник не надавали заперечень щодо заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 2, 5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з наявної копії трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.9-11), ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Добропіллявугілля», і востаннє його 01.07.2014 року було переведено гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». Згідно запису трудової книжки позивача від 21.12.2015 року ОСОБА_1 було звільнено згідно п.2 ст.40 КЗпП за станом здоров`я.
Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №578/02 від 08.10.2015 року, яка видана Добропільським міськрайонним управлінням Держсанепідслужби у Донецькій області, у позивача була наступна трудова діяльність: з 01.09.1975р. по 06.09.1980р. навчання в Дніпропетровському гірничому інституті; з 12.06.1978р. по 11.08.1978р. ш-та ім.Кисельова П/О «Торезантрацит» гірничий підземний очисного забою; з 12.06.1979р. по 14.09.1979р. ш-та ім.. 6-річчя Радянської України, гірничий очисного забою; з 28.10.1980р. по 28.03.1983р. ш-та «Добропільська», гірничий майстер; з 28.03.1983р. по 23.04.1984р. заступник начальника дільниці; з 23.04.1984р. по 08.05.1987р. гірничий майстер; з 08.05.1987р. по 20.04.1992р. в.о. заступника начальника дільниці по видобутку вугілля; з 20.04.1992р. по 02.12.1992р. гірничий майстер; з 24.12.1992р. по 17.11.1995р. гірничий майстер на ш-ті ім. «РККА»; з 08.12.1995р. по 24.10.1997р. ш-та «Добропільська», гірничий майстер; з 24.10.1997р. по 15.01.1998р. фірма «Онікс» помічник начальника дільниці; з 15.01.1998р. по 07.02.1998р. фірма «Онікс» гірничий майстер; з 07.02.1998р. по 25.09.1998р. фірма «Онікс» заступник начальника дільниці; з 23.10.1998р. по 20.09.1999р. гірничий майстер на шахті «Білозерська»; з 20.09.1999р. по 13.10.1999р. помічник начальника дільниці шахти «Білозерська»; з 28.10.1999р. по 12.01.2000р. гірничий майстер на шахті «Красноармейская-Западаная»; з 12.01.2000р. по 16.08.2000р. помічник начальника дільниці шахти «Красноармейская-Западаная»; з 12.10.2000р. по 23.08.2004р. гірничий майстер на шахті «Новодонецька»; з 23.08.2004р. по 01.06.2005р. заступник начальника дільниці на шахті «Новодонецька»; з 01.06.2005р. по 17.08.2005р. помічник начальника дільниці на шахті «Новодонецька»; з 17.08.2005р. по 01.10.2006р. заступник начальника дільниці на шахті «Новодонецька»; з 01.10.2006р. по 20.12.2006р. заступник начальника дільниці на шахті «Новодонецька»; з 20.12.2006р. по 10.06.2007р. помічник начальника дільниці на шахті «Новодонецька»; з 27.06.2007р. по 01.09.2007р. гірничим майстром на дільниці КТ-3; з 01.09.2007р. по 24.10.2009р. заступником начальника дільниці на дільниці КТ-3; з 24.10.2009р. по 02.07.2012р. помічником начальника дільниці на дільниці КТ-3; з 01.07.2014р. по 18.03.2015р. гірничим майстром на дільниці УКТ-4; з 18.30.2015р. по 01.09.2015р. гірничим майстром на ділянці «Водовідлив та осушення №2». До шкідливих факторів віднесено вугільно-порідний пил кремнійвмісний, несприятливий мікроклімат, тяжкість та напруженість праці, підвищені рівні шуму (а.с.12-14).
Як вбачається з матеріалів справи, за час роботи на підприємстві відповідача позивач захворів на професійне захворювання, і даний факт підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 11.12.2015 року, згідно якого професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (пилу, шуму, параметрів несприятливого мікроклімату, фізичні навантаження). Працюючи на шахті «Алмазна» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в якості майстра гірничого дільниці «Водовідлив та осушення №2» ОСОБА_1 забезпечував виконання безпечної та безаварійної праці на всіх технологічних роботах. При виконанні робіт піддавався впливу підвищених концентрацій пилу вуглепородного, кремній-вмістного, фібро генної дії, що складає 6,6 мг/м3, при ПКД 4 мг/м3. Працюючи тривалий час майстром гірничим, начальником дільниці з видобутку вугілля піддавався впливу шкідливих виробничих факторів, таких як пил від 25 мг/м3 до 600 мг/м3, температура повітря від 15 до 36 градусів Цельсія, відносна вологість повітря 85-100%, швидкість руху від 0,5 до 6,0 м/с, рівень шуму 85-90 дБА (непостійний) (а.с.15, 16).
Висновком МСЕК серії АБ №0039606 від 23.12.2015 року позивачу вперше на МСЕК було встановлено 40% втрати працездатності та 3 групу інвалідності, з яких 30% по професійному захворюванню «хронічне обструктивне захворювання легенів ІІ стадії», 10% по професійному захворюванню «хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість» (а.с.17).
Висновком МСЕК серії АБ №0048652 від 25.01.2018 року ОСОБА_1 вже було безстроково встановлено 40% втрати працездатності та 3 групу інвалідності за вказаними вище діагнозами (а.с.25).
Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Відповідно до п.5,п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Відповідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Як вбачається з акту №2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 11.12.2015 року, що за період роботи на дільниці «Водовідлив та осушення №2» шахти «Алмазна» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», ОСОБА_1 піддавався впливу несприятливих виробничих факторів, а саме впливу підвищених концентрацій пилу вуглепородного, кремній-вмістного, фібро генної дії, а також піддавався впливу шкідливих виробничих факторів, таких як пил від 25 мг/м3 до 600 мг/м3, температура повітря від 15 до 36 градусів Цельсія, відносна вологість повітря 85-100%, швидкість руху від 0,5 до 6,0 м/с, рівень шуму 85-90 дБА (непостійний). Професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (пилу, шуму, параметрів несприятливого мікроклімату, фізичні навантаження). Встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст.. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, легенева недостатність І-ІІ стадії захворювання професійне; хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ стадія); деформуючий артроз колінних суглобів; хронічний катаральний гінгівіт (а.с.15, 16).
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на підприємстві ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, і зазначені умови праці стали причиною втрати 40% професійної працездатності позивача ОСОБА_1 за виявленими професійними захворюваннями.
В судовому засіданні також встановлено, що внаслідок виникнення хронічного професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка спричинена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Доказами наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є пояснення позивача, які викладені у позовній заяві, а також акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, інші медичні документи, а саме: індивідуальна програма реабілітації інваліда №2 від 23.12.2015 року (а.с.19-24), індивідуальна програма реабілітації інваліда №31 від 23.01.2018 року (а.с.27-29), довідка КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» №220/3448 від 20.11.2015 року (а.с.30), протоколи засідання ВКК (а.с.33, 34), виписка з амбулаторної карти ОСОБА_1 від 26.10.2015 року (а.с.37), медичний висновок Центрально лікарсько-експертної комісії №40/936 від 17.11.2015 року (а.с.39), виписка із медичної карти амбулаторного хворого №1045 від 19.11.2015 року (а.с.40), виписка №893 від 13.07.2016 року КЗОЗ «Добропільска ЛІЛ» (а.с.43), виписка із медичної карти стаціонарного хворого №7888 КЗОЗ «Добропільска ЛІЛ» (а.с.49), висновок спеціаліста КМУ «Міська лікарня №3» м. Краматорська від 28.12.2017 року (а.с.50) та іншими медичними документами (а.с.54-68).
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Велика Палата Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 05 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463 цс18) зазначила: «Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Таким чином, суд приходить до висновку, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди позивачеві законом покладено на підприємство відповідача, де працював ОСОБА_1 , і надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження його здоров`я і наявність у нього професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги тривалість та глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров`я: відповідно до наданих позивачем документів позивачу в зв`язку із наявністю у нього професійного захворювання визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% (по професійному захворюванню) та призначено третю ступіть інвалідності безстроково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача суд керується наступним.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, заявлених позивачем, який згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.153 КЗпП України, ст.ст. 3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сєргєєва Рута Альгімантівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», про відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь держави судові витрати в розмірі 908 гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення до Добропільського міськрайонного суду Донецької області.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку позивачем, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію рішення направити сторонам.
Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя Д.Є. Хоменко