Справа № 694/140/23 Провадження №2/694/120/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

14.03.2023 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді - Сакун Д. І.

за участю секретаря судового засідання - Матвієнко А. А.

розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , електронна пошта відсутня) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП та електронна пошта невідомі, засоби зв`язку НОМЕР_3 ) про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

16 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Ухвалою суду від 26 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 21.02.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача Павленка С.І. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження - відмовлено.

09.03.2023 року через канцелярію суду представник позивача адвокат Полежака В.Ф. подав клопотання, в якому він просив залишити позовну заяву без розгляду та повернути судовий збір. Також вказав, що просить клопотання розглянути без його участі та участі позивача. Внаслідок вказаного у судове засідання не з`явився.

В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. Адвокат Павленко С.І. подав заяву про розгляд цивільної справи у відсутність відповідачки та її представника. Разом з тим, подав клопотання про стягнення на користь відповідачки понесених судових витрат та розрахунок затраченого часу адвокатом.

Суд, розглянувши матеріали справи, виходить з наступного.

Згідно пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Таким чином, оскільки представник позивача адвокат Полежака В.Ф. до початку розгляду справи по суті подав клопотання про залишення позову без розгляду, тому є всі підстави для залишення позову без розгляду.

Щодо вимоги про повернення сплаченого судового збору, то суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, законодавством чітко передбачено про неможливість повернення судового збору в разі залишення заяви без розгляду за заявою позивача, у зв`язку з чим у клопотанні про повернення сплаченого судового збору слід відмовити, оскільки підстави для повернення судового збору відсутні.

Що стосується клопотання адвоката Павленка С.І. про стягнення понесених відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт

зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судом встановлено, що згідно договору про представництво в цивільному процесі від 07.02.2023 року та додаткової угоди до договору від 07.02.2023 року між адвокатом Павленком С.І. та відповідачем ОСОБА_2 оплата послуг адвоката повинна здійснюватися в сумі 1200 грн. за годину роботи. Розрахунки між сторонами оформляються актом виконання робіт, розрахунком та квитанцією. Адвокат Павленко С.І. надав суду відповідні документи, в тому числі розрахунок з детальним описом наданої правової допомоги.

Разом із тим, суд при вирішенні питання про компенсацію судових витрат виходить з наступного.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані/неправильні дії позивача».

Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, стороні/особі, що заявляє про компенсацію здійснених нею витрат, внаслідок необґрунтованих дій іншої сторони необхідно довести, які саме необґрунтовані дії іншої сторони були ним вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяла ця сторона недобросовісно; чи недобросовісна сторона мала на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів іншої сторони; чи були дії недобросовісної сторони умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується тощо.

Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц, від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, від 16 червня 2021 року у справі № 904/9024/16.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 16436,20 грн. пов`язаних із правовою допомогою, заявник не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду. У заяві вказано на загальні норми ЦПК України стосовно розподілу судових витрат, а також долучено до заяви документи які підтверджують здійснення вказаних виплат.

Вирішуючи вимоги представника відповідача про компенсацію здійснених нею витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Відтак з огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Керуючись ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 257-261, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , електронна пошта відсутня) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП та електронна пошта невідомі, засоби зв`язку НОМЕР_3 ) про стягнення коштів - залишити без розгляду.

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Полежаки В.Ф. про повернення сплаченого судового збору - відмовити у повному обсязі.

У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Павленка С. І. про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.І.Сакун