УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Митрофанова А.О., дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва (в порядку ч. 6 ст. 28 ЦПК України - за місцем заподіяння шкоди) з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2023 року справу передано на розгляд головуючому судді Митрофановій А.О.

Вважаю, що справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва та підлягає передачі до Дніпровського районного суду міста Києва, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 6 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Звертаючись з позовом саме до Дніпровського районного суду м. Києва в своєму позові позивач зазначає, що підсудність ним визначена на підставі ч. 6 ст. 28 ЦПК України, тобто за місцем заподіяння шкоди за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена адреса не відноситься згідно адміністративно-територіального поділу м. Києва до території Солом`янського району, а відноситься до території Дніпровського району м. Києва.

Варто зазначити, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд має прийняти справу до свого провадження.

Частина 6 ст. 28 ЦПК України встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності.

Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а, навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.

Так рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Статтею 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Із системного аналізу викладених норм процесуального права вбачається, що справа, надіслана в установленому порядку від одного суду до іншого суду в межах України, повинна бути прийнята судом, до якого вона була спрямована для розгляду.

Недопустимість спору про підсудність означає, що суд, якому передана справа, не має права відмовити у її прийнятті, якщо вона надіслана до нього з дотриманням правил про підсудність.

З урахуванням вищевикладеного, справу необхідно передати на розгляд до належного суду в розумінні ч. 6 ст. 28 ЦПК України (за вибором позивача, про що зазначено в тексті позовної заяви) - Дніпровського районного суду міста Києва.

Керуючись, ст.ст. 28, 31, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна - передати на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва (02105, м. Київ, вул. Пластова, 3).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Передачу справи на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва здійснити протягом п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя А.О. Митрофанова