КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 356/533/19 Головуючий у І інстанції Лялик Р.М.
Провадження №22-ц/824/2025/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на рішення Березанського міськогосуду Київської області від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.02.2018 року о 17:10 в м. Березань Київської області по вул. Цегельній водій ОСОБА_2 , керуючи навантажувачем, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював об`їзд транспортних засобів, які стояли перед переїздом, коли рух через нього заборонений на перехресті, на якому утворився затор, для повороту ліворуч здійснив обгін кількох транспортних засобів, виїхав на смугу зустрічного транспорту, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 20101, д.н.з. НОМЕР_2 , яке призвело до пошкодження вищевказаного автомобіля, чим порушив вимоги п. 20.7, п. 14.6, п. 16.4 ПДР, за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Березанського міського суду Київської області від 25 березня 2019 року провадження у справі № 356/112/18 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 30.05.2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі щодо нього закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Матеріалами справи № 356/112/18 встановлено, що ОСОБА_2 , керуючи навантажувачем, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Баришівська зернова компанія», спричинив 26.02.2018 року ДТП у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору з ТОВ «Баришівська зернова компанія»

Згідно Звіту визначення вартості матеріального збитку від 26.03.2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 26.03.2018 рокустановить 7 937,27 грн.

Згідно з квитанцією № 576797 від 26.03.2018 року вартість послуг оцінювача ФОП ОСОБА_3 з визначення розміру матеріального збитку автомобіля ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 становить 3000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України ці витрати також підлягають стягненню з відповідача.

Позивач стверджував, що шкода, яка завдана третьою особою - ОСОБА_2 внаслідок ДТП, була спричинена саме в робочий час діями, які пов`язані з виконанням трудових обов`язків, пов`язаними з необхідністю виїзду навантажувача за межі підприємства в день скоєння ДТП. Таким чином, оскільки ОСОБА_2 керував навантажувачем д.н.з. НОМЕР_3 в цілях виконання своїх службових обов`язків, наявні правові підстави для покладення відповідальності за завдану в результаті ДТП шкоду саме на відповідача - ТОВ «Баришівська зернова компанія».

ОСОБА_1 стверджував, що винними діями ОСОБА_2 йому завдано також моральної шкоди, якаполягає в пережитому нервовому стресі, тривалому сильному душевному хвилюванні, викликаному пошкодженням автомобіля та порушенням усталеного способу життя. Після ДТП йому разом з членами своєї сім`ї доводилося докладати додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя без автомобіля.

Відтак, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 10937, 27 грн., що складається з 7 937,27 грн. вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , 3000, 00 грн. вартості послуг оцінювача. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на його користь завдану моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. та судові витрати у сумі 13036,38 грн., з яких 11 500,00 грн. - витрати на правову допомогу та 1 536,80 грн. - сплачений позивачем судовий збір.

25.10.2021 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду уточнену позовну заяву, в якій він просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на його користь завдану майнову шкоду, в розмірі 24 163, 84 грн., із яких 7 937, 27 грн. - вартість матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 ; 3 000 грн. - вартість послуг оцінювача; 12 226, 57 грн. - вартість витрат понесених на лікування. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на його користь завдану моральну шкоду в сумі 400 000,00 грн. та судові витрати у сумі 38 848, 40 грн., з яких 4 768, 40 грн. - сплачені у вигляді судового збору; 8 580, 00 грн. - витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (судової психологічної експертизи); 25 500 грн. - витрати понесені на професійну правничу допомогу.

Рішенням Березанського міського суду Київської областівід 04 липня 2022 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду у розмірі 10937 (десять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 27 копійок, що складається з 7937 (семи тисяч дев`ятсот тридцяти семи) гривень 27 копійок вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля, 3000 (трьох тисяч) гривень 00 копійок вартості послуг оцінювача.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1981 (одну тисячу дев`ятост вісімдесят одну) гривень 27 копійок, що складаються з 243 (двохсот сорока трьох) гривень 19 копійок - витрат по оплаті судового збору; 437 (чотирьохсот тридцяти семи) гривень 58 копійок - витрат на оплату експертного дослідження; 1300 (однієї тисячі трьохсот) гривень 50 копійок - витрат на правову допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, сторони по справі подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю.

В доводах апеляційної скарги позивач висловлює свою незгоду із визначеним судом розміром заподіяної йому моральної шкоди. Зазначає, що ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта №5207/20-61 від 27.09.2021 року та показання свідків, що істотно вплинуло на заниження розміру моральної шкоди. Також судом було безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення витрат на лікування та усіх понесених судових витрат, зокрема витрат на судово-психологічну експертизу та витрат на правничу допомогу.

Від ТОВ «Баришівська зернова компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач посилається на безпідставність доводів скарги, просить залишити її без задоволення.

Відповідач - ТОВ «Баришівська зернова компанія» в поданій апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.

Вказує, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не з`ясував обставин щодо наявності вини ОСОБА_1 у спричиненні шкоди автомобілю ВАЗ 2101.

Апелянт також зазначає, що в порушення вимог статті 265 ЦПК України суд першої інстанції не надав мотивовану оцінку поданим відповідачем доказам, зокрема: схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, а також висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Гутника В.І. від 21.01.2019 року за результатами судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 16873/18-52/1535/19-52, якими підтверджується невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам пунктів 16.11 та 1.10 Правил дорожнього руху України, що перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою.

В той же час, відповідач вважає, що порушення правил дорожнього руху третьою особою - ОСОБА_2 не знаходиться у прямому причинному зв`язку із спричиненням шкоди автомобілю ВАЗ 2101, а шкода спричинена виключно позивачем.

Вищевказана обставина, на думку апелянта, є підставою для відмови у задоволенні позову згідно з п. 2 частини 1 статті 1188 ЦК України, який суд першої інстанції не застосував.

Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн, не врахувавши позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17. При цьому, суд безпідставно вважав, що ОСОБА_1 начебто понад три роки не мав можливості користуватись автомобілем, хоча ці обставини були спростовані в ході розгляду справи. Так, рішенням Березанського районного суду Київської області від 14.01.2020 року у справі №356/832/19 встановлено, що позивач користувався своїм авто уже в 2019 році. Надаючи покази, свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомили суду, що автомобіль ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 позивач не використовував понад три місяці, а не три роки.

Також, суд першої інстанції безпідставно погодився і не відхилив висновок експерта (старшого судового експерта відділу психологічних досліджень КНДІСЕ Міністерства юстиції України) Тамакової Т.А. за результатами проведення судової психологічної експертизи у цивільній справі №356/533/19 від 27.09.2021 року №5207/20-61. На переконання апелянта, експерт Тамакова Т.А. під час проведення експертизи вийшла за межі своєї компетенції та надала висновки з питань права і медицини. Зокрема, експерт зазначила, що проаналізувавши матеріали справи і медичну документацію, дійшла висновку про взаємозв`язок між погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 з тривалим психоемоційним навантаженням, яке збігається з днем ДТП 26.02.2018 року та судовим засіданням 04.12.2019 року. Апелянт вбачає також в діях експерта порушення положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, експертних досліджень і Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень від 08 жовтня 1998 року № 53/5, що підтверджується наданим відповідачем консультативним висновком фахівця в галузі психології Незалежного інституту судових експертиз - Алікіної Н.В. від 26.01.2022 року.

Відповідач також не погоджується із висновком суду про те, що стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн є частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки уточнену позовну заяву від 25.10.2021 року суд першої інстанції до розгляду не прийняв.

Позивач ОСОБА_1 не подав відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Баришівська зернова компанія».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Семиряко О.М. підтримали апеляційну скаргу позивача, просили її задовольнити, а апеляційну скаргу ТОВ «Баришівська зернова компанія» залишити без задоволення.

Представник відповідача - адвокат Костюченко П.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, підтримавши апеляційну скаргу ТОВ «Баришівська зернова компанія».

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено що 26.02.2018 року о 17:10 в м. Березань Київської області по вул. Цегельній водій ОСОБА_2 , керуючи навантажувачем д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював об`їзд транспортних засобів, які стояли перед переїздом, коли рух через нього заборонений на перехресті, на якому утворився затор, для повороту ліворуч здійснив обгін кількох транспортних засобів, виїхав на смугу зустрічного транспорту, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 20101, д.н.з. НОМЕР_2 , яке призвело до пошкодження вищевказаного автомобіля, чим порушив вимоги п. 20.7, п. 14.6, п. 16.4 ПДР, за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Березанського міського суду Київської області від 25.03.2019 року провадження у справі № 356/112/18 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (том 1 а.с. 10-14).

Постановою Київського апеляційного суду від 30.05.2019 року скасовано винесену Березанським міським судом постанову від 25.03.2019 року та прийнято нову постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі щодо нього закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (том 1 а.с. 15-17).

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, зробленого ФОП « ОСОБА_3 » вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 26.03.2018 року становить 7 937,27 грн. (том 1 а.с. 19-33).

Відповідно до квитанції № 576797 від 26.03.2018 року, ОСОБА_1 сплатив ФОП « ОСОБА_3 » 3000,00 грн. за послуги оцінювача (а.с.18).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджена вина ОСОБА_2 , який станом на день вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та завдання матеріальної шкоди позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із такими висновками, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин справи, без мотивування підстав відхилення доводів відповідача щодо наявності вини водія ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, із неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам надані такі роз`яснення: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543,1190 ЦК). Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеноїнебезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування (п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції встановив вину ОСОБА_2 у завданні шкоди позивачу, проте не надав оцінки наданим відповідачем доказам, які підтверджують наявність в діях водія ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху України, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 26.02.2018 року.

Так, згідно Висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Гутника В.І. за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 21.01.2019 року №16873/18-52/1535/19-52, у даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій ОСОБА_1 мав технічну можливість попередити дане зіткнення шляхом виконання вимог п. 16.11 та п. 1.10 ПДР України відповідно до зазначеного там терміну «узбіччя». Дії водія ОСОБА_1 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 16.11 та п. 1.10 ПДР України, відповідно до зазначеного там терміну «узбіччя».

Зокрема, в ході дослідження експертом встановлено, що первинний контакт автомобіля ВАЗ і навантажувача відбувся між лівою передньою частиною автомобіля ВАЗ (ліва частина переднього бампера) та лівим заднім колесом навантажувача (зовнішня боковина шини і зовнішня закраїна диску), при цьому їхні повздовжні вісі знаходились під кутом дещо більшим за 90 градусів, розкритим справа наліво відносно осі автомобіля ВАЗ. У даний час доби перед ДТП автомобіль ВАЗ рухався по проїзній частині вул. Привокзальної - другорядній дорозі, у подальшому перед перехрестям з вул. Маяковського - головна дорога, у зв`язку із розташуванням в його смузі руху безпосередньо перед вул. Маяковського нерухомого мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter» здійснив виїзд на праве узбіччя вкрите укоченим снігом та розпочав виконання маневру повороту праворуч а виїзд на головну дорогу і в межах перехрестя - проїзної частини вул. Маяковського - контактував своєю лівою передньою частиною із лівим заднім колесом навантажувача, який на той же період часу рухався через перехрестя по зустрічній смузі руху проїзної частини вул. Маяковського - головної дороги. Вже після зіткнення навантажувач виконав маневр повороту наліво - на проїзну частину вул. Привокзальної. При цьому на момент зіткнення автомобіль ВАЗ розташовувався в межах перехрестя, передньою частиною у межах зустрічної смуги руху проїзної частини по вул. Маяковського, а задньою - у межах узбіччя, під значним кутом до осі проїзної частини; у цей же момент навантажувач перебував переважно на лівій - зустрічній смузі руху проїзної частини вул. Маяковського та розташовувався практично паралельно до осіб проїзної частини.

Крім того, з наявної в матеріалах справи схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення у справі №356/112/18 (том 2 а.с. 88) вбачається, що автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_1 рухався по вул. Привокзальна (другорядна дорога) до перехрестя вул. Маяковського (головна дорога) у м. Березань. Виїжджаючи з другорядної дороги, ОСОБА_1 не надав дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі (вул. Маяковського). Згідно даних схеми, зіткнення відбулось на головній дорозі, про що свідчить місце осипу скла, позначене на схемі. Зафіксовано також, що передня частина автомобіля ВАЗ знаходилась на вул. Маяковського.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку про їх достатність для встановлення факту порушення ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху України, оскільки останній, виїжджаючи з другорядної дороги, не дав дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів, а автомобіль ВАЗ отримав механічні пошкодження.

Таким чином, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги ТОВ «Баришівська зернова компанія» щодо підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

В той же час, доводи відповідача про те, що вказана обставина є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки порушення ПДР України ОСОБА_2 не знаходиться в прямому причинному зв`язку зі спричиненням шкоди автомобілю ВАЗ, не можуть бути взяті до уваги.

Так, вина ОСОБА_2 у даній дорождньо-транспортній пригоді встановлена постановою Київського апеляційного суду від 30.05.2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі щодо нього закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно з положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку, визначаючи ступінь вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд враховує, що першим допустив порушення ПДР водій ОСОБА_2 , який здійснюючи об`їзд транспортних засобів, що стояли перед переїздом, виїхав на смугу зустрічного транспорту, на перехресті здійснюючи маневр повороту ліворуч, здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ д.н.нз НОМЕР_2 . В той же час, водій ОСОБА_1 виїжджаючи з другорядної дороги, не дав дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів, а автомобіль ВАЗ отримав механічні пошкодження.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає справедливим, співвідносним та обґрунтованим визначити ступінь вини позивача та третьої особи у відношенні 50/50 відповідно.

Наданий позивачем Звіт визначення вартості матеріального збитку від 26.03.2018 року, яким вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 26.03.2018 року визначена в розмірі 7 937,27 грн, сторонами та їх представниками не оспорювався.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (пункт 1 частина 2).

З огляду на вказані положення закону, витрати позивача, пов`язані з оплатою послуг оцінювача в сумі 3000,00 грн. є прямими збитками і підлягають відшкодуванню.

Підсумовуючи викладене, враховуючи однаковий ступінь вини кожного із учасників дорожньо-транспортної пригоди у пошкодженні транспортного засобу ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги позивача та стягнути на його користь 50% від розміру заявленої ним матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відповідатиме відсотковому відношенні вини кожного з учасників ДТП і становить 5468, 63 грн ((7 937,27 + 3000,00)/2).

Щодо відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з вимогами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом роз`яснень, наведених у пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (статті 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000,00 грн посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому була завдана моральна шкода, яка полягає у пережитому нервовому стресі, тривалих душевних хвилюваннях, викликаних пошкодженням транспортного засобу. Вказує, що понад три роки, в результаті ДТП, порушено його спосіб життя, внаслідок чого він був змушений звертатись за лікуванням, а також докладати додаткових зусиль для організації повсякденного життя без автомобіля.

Доводи відповідача - ТОВ «Баришівська зернова компанія» про те, що уточнена позовна заява, подана ОСОБА_1 25.10.2021 року, не була прийнята судом, не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Березанського міського суду Київської області від 11 січня 2022 року у даній справі позивачу відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви в частині стягнення з відповідача 13226,57 грн витрат, понесених на лікування, та повернуто їх позивачу.

Таким чином, з огляду на відсутність інших процесуальних рішень щодо повернення чи відмови у прийнятті позову в частині моральної шкоди, а також враховуючи зміст рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що уточнена позовна заява в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000,00 грн була прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду не можливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Ураховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та духовних страждань ОСОБА_1 , який є особою похилого віку (1953 року народження), необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя без автомобіля, апеляційний суд доходить висновку про визначення розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. В той же час, враховуючи ступінь вини кожного з учасників ДТП - по 50%, розмір моральної шкоди має бути зменшено до 5000,00 грн.

При цьому, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача про відхилення висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 27.09.2021 року за №5207/20-61.

Відповідно до частин першої та другої статті 102 ЦПК, висновокексперта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

За приписами ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Так, згідно висновку старшого судового експерта відділу психологічних досліджень КНІДСЕ Міністерства юстиції України Тамакової Т.А., дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 26.02.2018 року, є психотравмуючою для ОСОБА_1 . Особі ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за справою становить 54 мінімальні заробітні плати, що установлені на момент розгляду справи.

Експертом наведено факти та зроблено висновки за відсутності відповідних медичних висновків та медичної документації. Так, експерт зазначає : «За аналізом матеріалів справи та медичної документації приходимо до висновку, що погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 пов`язане з тривалим психоемоційним навантаженням, що збігається з ДТП, яке сталося 26.02.2018 року та судовим засіданням від 04.12.2019 року.» Крім цього, експерт зазначає: «виходячи з результатів аналізу отриманих даних, проведеним дослідженням було встановлено, що наслідки дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26.02.2018 року, мають психологічно-деструктивний характер для ОСОБА_1 та в результаті призвели до стійких, тривалих змін в основних складових структури особистості підекспертного (індивідуально-психологічних особливостей, емоційної сфери, системи значимих відносин), у стані здоров`я..»

Проте, жодним медичним висновком чи медичним документом у справі не підтверджено, що причиною хвороби позивача, зазначеної у діагнозах лікувальними закладами, є саме психотравмуючі фактори, пов`язані із обставинами ДТП 26.02.2018 року.

Навпаки, із виписки з медичної картки стаціонарного хворого №94802/200239/65, яка була у розпорядженні експерта, витікає, що хвороби позивача пов`язані з перенесеним ним у 2010 році інфарктом міокарда передньо-перегородково-верхівково-бокової ділянки ЛШ.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що звертаючись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач пов`язував факт завдання йому моральної шкоди саме із пошкодженням належного йому транспортного засобу в результаті ДТП.

В той же час, із висновку експерта вбачається, що при визначення розміру моральної шкоди експертом враховані інші обставини, зокрема етично некоректна поведінка представників відповідача в ході розгляду даної справи у суді першої інстанції.

Крім того, експертом зроблено висновок, що потерпілий не мав можливості запобігти спричиненню йому шкоди, тобто констатував повну відсутність вини ОСОБА_1 у ДТП. У той же час, оцінка доказів та встановлення наявності вини є виключно правовим питанням та належить до компетенції суду. В ході перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом встановлено вину ОСОБА_1 у ДТП. Отже, зробивши висновок з питань права, експерт вийшов за межі своєї компетенції.

Таким чином, встановивши, що під час складання висновку експерт Тамакова Т.А. вийшла за межі своєї компетенції та надала висновки з питань права та медицини, апеляційний суд не приймає до уваги вказаний висновок експерта в якості належного доказу для визначення розміру завданої позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи позивача, наведені ним в апеляційній скарзі, щодо ненадання судом першої інстанції оцінки висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 27.09.2021 року за №5207/20-61.

При цьому, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 400000 грн. не підтверджений належними доказами, не відповідає вимогам розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що були наведені вище та встановлені судом. Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації - надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу, певною мірою пом`якшити заподіяні переживання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 5468, 63 грн, на відшкодування завданої моральної шкоди - 5 000,00 грн. В решті вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на оплату судового збору, а також витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» - задовольнити частково.

Скасувати рішення Березанського міського суду Київської області від 04 липня 2022 року.

Ухвалити у даній справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 5468 (п`ять тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 63 коп, на відшкодування завданої моральної шкоди - 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 990 (дев`ятсот дев`яносто) гривень 63 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2023 року.

Реквізити сторін:

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», місцезнаходження: вул. Торфяна, буд. 11, смт. Баришівка Київська область, ,

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.