Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 березня 2023 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Олексієнко С.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа ОСОБА_3 ,про визнання недійсним договору позики ,-

Встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики грошових коштів.

В позові зазначає,що 05.05.2018 р.вона уклала нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів з ОСОБА_3 ,від імені якого діяв представник за довіреністю ОСОБА_5 ,отримала у борг грошові кошти в сумі 2600 доларів США строком на 1 рік під заставу належної їй на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

На вимогу позикодавця,у договорі була зазначена інша сума запозичених коштів (з урахуванням процентів)-167 440 гр.,що на час укладання договору було еквівалентом 6000 доларів США.

До укладання вказаного договору позивачку спонукало скрутне матеріальне становище,яке склалося у її сім`ї на час укладання договору,тому вона була змушена погодитись на умови позикодавця,які вважала несправедливими,однак не могла в інший спосіб знайти гроші.

З отриманих у позику коштів позивача витратила на власні потреби 1100 доларів США,із залишку запозичених коштів протягом 5-ти місяців виконувала свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів ,сплачуючи щомісяця по 245 доларів США та загалом повернула 1225 доларів США.

В листопаді 2018 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 почали вимагати від позивачки достроково повернути залишок грошових коштів за договором позики від 05.05.2018 р.під загрозою відібрання квартири.

Знаючи,що ОСОБА_1 неспроможна повернути залишок боргу достроково, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вигадали схему,за якою позивачка мала підписати договір позики з іншою відомою їм особою та передати цій особі квартиру в іпотеку,а ОСОБА_3 видасть їй розписку про повернення грошових коштів за договором позики від 05.05.2018 р.

19.12.2018 р.на вимогу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позивачка прибула до приватного нотаріуса Туриченко О.М.,де були складені договір позики від 19.12.2018 р.,за змістом якого позивачка ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 у позику грошову суму 284 704 гр.у строк до 19.06.2019 р.,та договір іпотеки від 19.12.2018 р. квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач,за договором від 19.12.2018 р.вона не отримувала від ОСОБА_2 або інших осіб грошових коштів у позику,договір підписала,перебуваючи у залежному від вказаних вище осіб фінансовому становищі.

Після підписання оспорюваного договору,позивачка отримала від ОСОБА_3 нотаріально засвідчену заяву від 19.12.2018 р.про повернення йому грошової суми 167 440 гр.за договором позики від 05.05.2018 р.,хоча фактично грошових коштів позивачка ОСОБА_3 не передавала.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2020 р.,з урахуванням постанови Запорізького апеляційного суду від 10.03.2021 р.,в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 19.12.2018 р.у розмірі 388 635 гр.,з урахуванням пені у розмірі 100 000 гр.,звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ,а також стягнуто судові витрати.

Позивачка посилається на те,що при укладанні договору позики від 19.12.2018 р.вона не отримувала від ОСОБА_2 зазначену у договорі позики суму грошей 284 704 гр.,тобто уклала договір позики без фактичної передачі грошових коштів,у складеній нею розписці від 19.12.2018 р.вказано про отримання згідно договору позики 10 168 доларів США,що не узгоджується із змістом договору позики про отримання позики у національній валюті-284 704 гр.

Посилаючись на ці обставини,просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ,посвідчений 19.12.2018 р.приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М.та зареєстрований в реєстрі за № 1055,стягнути на її користь з ОСОБА_2 судові витрати.

Ухвалою суду від 20.06.2022 р.відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження,відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали суду.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі відповідачем отримана 20.07.2022 р.(а.с.62).

Відповідачем ОСОБА_2 в особі представника адвоката Богославського В.А.відзив на позов подано до суду 08.09.2022 р.у підготовчому судовому засіданні,вирішено питання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву.

У відзиві представник відповідача зазначає про укладання оспорюваного договору позики з дотриманням вимог чинного законодавства щодо письмової форми та нотаріального посвідчення,з підтвердженням факту отримання грошових коштів позики розпискою позичальника,що вказує на безпідставність заявлених позивачкою вимог,а іншим зазначеним нею у позові аргументам ,як то скрутне матеріальне становище,стан здоров`я тощо вже надана правова оцінка при постановлені судових рішень при розгляді інших справ,пов`язаних з невиконанням позивачкою обов`язків позичальника за договором позики від 19.12.2018 р.Просить відмовити у позові у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 письмових пояснень щодо позову суду не надав.

У відповіді на відзив позивачка ,не оспорюючи факту підписання договору позики від 19.12.20218 р.та його змісту,стверджувала про укладання цього договору як такого,що не був спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним,оскільки він був укладений без фактичної передачі грошових коштів позикодавцем позичальнику,сталося пере кредитування,а саме:заміна кредитора ОСОБА_3 на кредитора ОСОБА_2 .Вважає недоречними аргументи представника відповідача ,викладені у відзиві на позов стосовно вчинення правочину під впливом обману та помилки,тяжких обставин та невигідних умов,наголосивши на тому,що підставою даного позову є ч.1,5 ст.203 ЦК України.

В судовому засіданні у вступному слові позивачка ОСОБА_1 позов підтримала з наведених вище підстав та пояснила,що 19.12.2018 р.нею був укладений договір позики з ОСОБА_2 ,цей договір ,на її думку,є недійсним,тому що мав безгрошовий характер,був спрямований на повернення коштів іншому кредитору ОСОБА_3 ,фактично за оспорюваним договором коштів вона не отримала.

Представник позивача адвокат Железняк В.К.у вступному слові підтримав позицію своєї довірительки та зазначив,що оспорюваний договір позики від 19.12.2018 р.є недійсним,оскільки не був спрямований на реальне настання наслідків,зазначена у ньому, сума позики у національній валюті-гривні позивачці не передавалась,а складена нею розписка про отримання позики у доларах США свідчить про укладання договору позики з іншим предметом,тому не є підтвердженням отримання коштів за оспорюваним договором.

Представник відповідача адвокат Богославський В.А. у вступному слові заперечував проти позову та пояснив,що договір позики від 19.12.2018 р. укладений між позивачкою та відповідачем у письмовій формі,був посвідчений нотаріально,його умови визначені чітко та зрозуміло,факт передання грошових коштів позики готівкою та сума позики підтверджений розпискою позивачки. Зазначений договір укладався з ОСОБА_2 для повернення боргу ОСОБА_3 за іншим договором позики,отримавши позику від ОСОБА_2 готівкою,позивачка одразу повернула борг ОСОБА_3 ,про що останній склав нотаріально посвідчену розписку.У строк,визначений цим договором,позивачка грошові кошти ОСОБА_2 не повернула,у зв`язку з чим судовим рішенням,що набрало законної сили,було звернуто стягнення на предмет іпотеки,яким забезпечувалось виконання боргових зобов`язань позивачки, яка цим позовом намагається виправдати наміри гроші не повертати. Аргументацію про те,що складання розписки позичальником про отримання позики у доларах США не підтверджує отримання позики у гривні ,як про це зазначено в оспорюваному договорі, вважає наповненою формальним змістом,оскільки будь-яких інших договорів позики між сторонами не укладалось.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений не обґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Двох - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи суд встановив,що 19 грудня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1055.

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору відповідач передав позивачці грошові кошти в сумі 284 704,00 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості 19 червня 2019 року .

На забезпечення виконання вказаного договору позики 19 грудня 2018 року між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_6 (іпотекодавець) укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 1056. Предметом іпотеки за пунктом 3 зазначеного договору є квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 договору позики сторони узгодили, що розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті України гривні, в сумі 284 704,00 грн.

На підтвердження отримання позики позичальниця видала позикодавцеві власноручно написану розписку, у якій вказала, що отримала від ОСОБА_2 суму у розмірі 10 168,00 дол. США згідно з договором позики від 19 грудня 2018 року № 1055. Сума отримана у повному обсягу, претензій до позикодавця не має.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , позивачка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » .

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2020 р.у цивільній справі № 332/4439/19 провадження 2/332/365/2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 19.12.2018 р.було встановлено,що зобов`язання ОСОБА_2 як позикодавця за договором позики були виконані в повному обсязі, за положеннями пункту 1.3 договору позики факт одержання грошей позичальником підтверджується підписанням договору, а також розпискою.

Рішення набрало законної сили 10.03.2021 р.після прийняття постанови Запорізького апеляційного суду та постановою від 28 липня 2022 року(справа № 332/4439/19 провадження № 61-6774св21)Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив у задоволенні касаційної скарги позивачки.

Відтак,на час розгляду даної справи обставини виконання в повному обсязі зобов`язання ОСОБА_2 як позикодавцем за договором позики від 19.12.2018 р.встановлені рішенням суду у цивільній справі,що набрало законної сили ,мають преюдиційне значення в силу ч.4 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В процесі судового розгляду справи позивачка не довела жодними належними допустимими доказами,які б у сукупності відповідали вимогам достатності,на підтвердження заявлених нею вимог,а посилання в позові на незадовільний стан здоров`я її самої та членів її сім`ї,скрутне матеріальне становище,несправедливі умови позикодавця тощо суд не приймає до уваги як такі,що не мають правового значення для вирішення цього спору.

Під час розгляду справи не встановлено обставин для задоволення позову ОСОБА_1 із визначених нею підстав укладання договору позики від 19.12.2018 р.без фактичної передачі грошових коштів,тому відсутні правові підстави передбачені нормами статей 215,203 ЦК України, для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору позики,у задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачці не компенсуються.

Керуючись ст. 12,13,76,81,82,263-265 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України, суд-

Ухвалив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20.03.2023 р.

Суддя Ю.А.Галущенко