Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2023 Справа №607/9226/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Кужель К.С., позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 про визнання протиправними дій посадових осіб, визнання незаконним та скасування рішень Тернопільської міської ради, скасування запису про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 , просить визнати незаконними дії посадових осіб Тернопільської міської ради щодо недопущення до розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визнати незаконним та скасувати рішення Тернопільської міської ради сьомого скликання тридцять шостої сесії № 7/36/124 від 24 липня 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування земельної ділянки площею 0,0685 га, передачу цієї ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , скасувати запис про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному реєстрі щодо права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0685 га за кадастровим номером :04:003:0137.

Позов мотивовано тим, що вона народилася та проживає у будинку матері ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, яка з давніх часів належала ще дідовій матері і загальна площа якої складає 5225,0 м.кв. Мама ОСОБА_6 оформила право власності на земельну ділянку площею 0,1000га. Вона в 2016, 2017, 2018 та 2019 роках зверталася до Тернопільської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, якою користувалися її предки, однак, міська рада не вирішувала вказане питання, а в 2019 році дізналася, що земельна ділянка передана громадянину ОСОБА_4 . Вважає, що Тернопільська міська рада, не розглядаючи її звернення щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на сесії ради, а надаючи відписки, діяла не у спосіб передбачений законом. Тому, вважає, що ОСОБА_4 отримав незаконну перевагу в отриманні земельної ділянки у власність.

Від представника відповідача - Тернопільської міської ради надійшов відзив на позов, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що позовна вимога про визнання незаконною бездіяльності підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що на час передачі ОСОБА_4 земельна ділянка відносилася до земель запасу та була комунальною власністю. Проект землеустрою оцінений висновком експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26.03.2019 року №3283/82-19. Прийняття рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_4 здійснювалося з врахуванням містобудівної документації. Вважає, що позивачка не була користувачем земельної ділянки, оскільки не мала правовстановлюючих документів.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 24.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року суд постановив призначити судову експертизу з питань землеустрою, провадження у справі зупинити.

Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року у зв`язку із надходженням висновку експерта провадження у справі відновлено.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, з підстав, викладених в ньому.

Представник Тернопільської міської ради заперечила проти задоволення позовних вимог. З приводу вимог про скасування рішень та визнання бездіяльності просила також застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

ОСОБА_7 27.05.2016 звернулася до Тернопільського міського голови із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0999 га для обслуговування (будівництва) та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана заява виносилася на сесію міської ради 16 червня 2016 року, та відповідно до протоколу, за результатами голосування (за -1, проти - 0, утрималося - 10) рішення не прийнято (т.1 а.с. 16,17)

11.04.2017 ОСОБА_5 повторно звернулася до Тернопільського міського голови із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0999 га для обслуговування (будівництва) та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як видно із відповіді виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.04.2017 №1042/08, ОСОБА_5 повідомлено, що при вивченні документів, долучених до клопотання, а саме, графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки встановлено, що задоволити заяву ОСОБА_5 немає можливості.

16.08.2018 ОСОБА_5 повторно звернулася до Тернопільського міського голови із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0999 га для обслуговування (будівництва) та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідь на її звернення виконавчий комітет Тернопільської міської ради надав відповідь від 31.08.2018 №4127/08, яким повідомив, що її звернення розглянуто, підготовлено проект рішення Тернопільської міської ради на погодження та розгляд сесії міської ради.

Разом з тим, з відповіді від 19.12.2018 ОСОБА_5 повідомлено, що в результаті опрацювання поданих матеріалів та документів управлінням містобудування, архітектури та кадастру, управлінням правового забезпечення проект рішення не погоджено, оскільки земельна ділянка знаходиться на проїжджій частині, проект знято з розгляду.

Також, з відповіді виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 17.01.2019 року вбачається, що звернення ОСОБА_5 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою розглянуто, оскільки земельна ділянка знаходиться на проїжджій частині, тому заяву немає можливості задовольнити.

16.04.2019 ОСОБА_5 повторно звернулася до Тернопільського міського голови із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0542 га для обслуговування (будівництва) та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповіді виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24.04.2019 року вбачається, що її звернення розглянуто, рішенням Тернопільської міської ради від 05.04.2019 року №7/33/137 дано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0715 га з передачею у власність ля будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , отже, земельна ділянка, щодо якої звернулася ОСОБА_5 передана іншому громадянину. Тому клопотання немає можливості задовольнити.

ОСОБА_4 30.10.2018 звернувся до Тернопільського міського голови із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0685 га для обслуговування (будівництва) та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільської міської ради від 19.12.2018 року №7/31/109 надано дозвіл громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, будівель і споруд по АДРЕСА_1 , згідно з додатком.

На замовлення ОСОБА_4 фізичною особою-підприємцем розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 загальною площею 0,0685 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на території Тернопільської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 .

Як видно із висновку експерта державної експертизи ГДЗК у Кіровоградській області від 26.03.2019 року №3289/82-19, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 загальною площею 0,0685 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 відповідає законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Як видно із висновку експерта, за результатами проведення експертизи з питань землеустрою від 27.10.2022 року №2431/21-26, надана на дослідження копія проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 розроблений ФОП ОСОБА_8 відповідає вимогам земельного законодавства та нормативних актів з питань землеустрою та землекористування. Цільове призначення земельної ділянки наданої ОСОБА_4 не змінено.

Рішенням Тернопільської міської ради № 7/36/124 від 24 липня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0685 га, кадастровий номер :04:003:0137 для будівництва та обслуговування житлових будинків та споруд за адресою АДРЕСА_1 та передано безоплатно у власність ОСОБА_4 з правом здійснити державну реєстрацію вказаної земельної ділянки.

06 серпня 2019 року за ОСОБА_4 зареєстровано на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,0685 га, кадастровий номер :04:003:0137 (номер запису про право власності: 32785435), що засвідчується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №196649953 від 17 січня 2020 року та витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Згідно з частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами першою, другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом «б» частини першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 118 ЗК України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову у надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розробник проєкту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проєкту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно з частинами першою, третьою-п`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в майбутньому.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) дійшла наступних висновків: «Відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо. При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду. Виходячи з викладеного, неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.»

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процедури отримання права власності (права користування) на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі №450/2477/19 зроблено висновок, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розроблення такого проекту самостійно. Таким чином, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно пункту 34 частини першої статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Судом встановлено, що позивачка неодноразово зверталася до Тернопільської міської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, однак, її заяви не розглядалися у порядку встановленому законом.

Зокрема, у відповідь на заяву від 27.05.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою за результатами голосування (за -1, проти - 0, утрималося - 10) на сесії Тернопільської міської ради жодного рішення не було прийнято. Інші звернення від 11.04.2017 року, 16.08.2018 року, 16.04.2019 року, всупереч статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», статті 118 Земельного кодексу України, взагалі не передавалися на розгляд сесії Тернопільської міської ради.

Отже, на думку суду, Тернопільська міська рада, при вирішенні заяв позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, діяла не у спосіб та у відповідності до вимог законів України.

Разом з тим, у відповідності до абзацу третього частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на час звернення позивачки, зважаючи на те, що у відповідь на звернення позивачки, Тернопільською міською радою у встановлений строк не надано дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то позивачка набула право у місячний строк замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомити Тернопільську міську раду.

Як встановлено в цій справі, після спливу визначеного законом строку щодо дозволу на розробку проекту землеустрою позивачка не скористалася своїм правом замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та не подала проект на затвердження. Тобто, після спливу строку на надання відповіді щодо результатів розгляду заяв позивачки на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки заявник не здійснила передбачених ЗК України дій для отримання земельної ділянки у власність.

Тому, на думку суду, позовні вимоги про визнання незаконними дій посадових осіб Тернопільської міської ради про недопущення до розгляду заяв ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не можуть захистити права позивачки, оскільки її інтерес був захищений згідно абзацу третього частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. Вона набула право на розроблення проекту землеустрою, однак не скористалася таким правом, проекту землеустрою на погодження сесії Тернопільської міської ради не надала.

Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі №420/5288/18.

Отже, позов щодо визнання незаконними дій посадових осіб не підлягає до задоволення.

Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок у межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України) першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди. (такий правовий висновок викладений у постанові ВС від 10.01.2023 року у справі №607/19806/18).

Як встановлено судом, н

а замовлення ОСОБА_4 проектантами був виготовлений проект землеустрою, були дотримані вимоги нормативних актів, що регулювали його діяльність, на земельні ділянку, яка фактично перебувала комунальній власності, ділянки із земель запасу, проект першим надійшов на розгляд міської ради та був затверджений рішенням, що відповідає вищезазначеним нормам законів та належить до компетенції ради.

Питання, пов`язаного з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб, у позивачки у межах спору не виникало, позивачка повинна цілком очікувати, що земельну ділянку, яку вона планувала отримати у власність, може бути надана в користування або у власність іншій особі. (Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду № 392/716/16-ц від 04.11.2020, № 530/1856/18 від 25.11.2020, № 924/174/18 від 11.09.2019 року.)

З цих підстав суд доходить висновку, що в позивачки відсутнє право на захист її законних очікувань щодо оформлення права власності саме на спірну земельну ділянку, оскільки ОСОБА_4 раніше за неї вчинила юридично значущі дії щодо вирішення питання про отримання у майбутньому права власності на це майно, раніше розробив проект землеустрою спірної земельної ділянки, за його заявою сформовано земельну ділянку та, як наслідок, виготовлено проект та прийнято рішення про затверджено проекту землеустрою.

Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 правомірно набув право власності на земельну ділянку, порушення прав ОСОБА_1 при цьому не встановлено.

Тому, позов не підлягає до задоволення.

Судові витрати слід покласти на сторони в межах понесених.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 263 - 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 про визнання протиправними дій посадових осіб, визнання незаконним та скасування рішень Тернопільської міської ради, скасування запису про державну реєстрацію - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивачка: ОСОБА_9 Зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 , реєстраційна картка платника податків НОМЕР_1 Електронна адреса або електронна пошта - відсутні Тел.,НОМЕР_4.

Відповідачі:

Тернопільська міська рада м. Тернопіль вул. Листопадова, 5, 46000, тел. НОМЕР_2 електронна пошта: tегпорі;

ОСОБА_4 , проживає АДРЕСА_3 , реєстраційна картка платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 20 лютого 2023 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк