Дата документу 07.03.2023Справа № 645/8609/21
Провадження № 2/554/964/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визначення розміру часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом; треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, Акціонерне товариство «Харківська універсальна біржа», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визначення розміру часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 06.10.1994 року , укладений між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як покупцем, зареєстрований 06.10.1994 року на Харківській універсальній біржі за №1171, та зареєстрований в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 29.11.1994 року, про що зроблено відповідний запис у реєстровій книзі за №П-8-2732; визначити, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить по 1/3 частки кожному у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Заповіту померла не складала. 05.12.1992 року ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) уклала шлюб з ОСОБА_6 . Після смерті матері відкрилася спадщина на частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , та належала на праві спільної сумісної власності матері позивача на підставі договору купівлі-продажу №1171, зареєстрованого 06.10.1994 року на Харківській універсальній біржі. Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

06.10.1994 року між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (покупцем) було укладено Договір купівлі-продажу №1171, зареєстрований 06.10.1994 року в Харківській універсальній біржі.

Згідно умов вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Правил біржової торгівлі на Харківській універсальній біржі придбали у власність однокімнатну ізольовану квратиру №130, загальною площею 35,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка складалась з однієї кімнати, житловою площею 19,90 кв.м, загальною площею 35,7 кв.м, за ціною 40 000 000,00 карбованців. Згідно з діючим законодавством на час укладення цього Договору, 29.11.1994 року Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Харківському міському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено відповідний запис у реєстровій книзі за №П-8-2732.

За наслідками укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири продавець отримав грошові кошти в сумі 40 000 000,00 карбованців, а покупець ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно Висновку про варстість майна від 22.11.2021 року, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , вартість об`єкту оцінки: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , склала 370 900,00 грн.

Після смерті матері позивач у встановлений законом строк звернулась до Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори (правонаступником якої є Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора) з заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_4 , у зв`язку із чим 23.02.2019 року була відкрита спадкова справа №138/2019.

07.09.2021 року нею було подано заяву до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , 1948 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належну їй частку квартири АДРЕСА_3 . 07.09.2021 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії: відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно її частку квартири АДРЕСА_3 .

Зазначає, що сторони вищевказаного Договору досягли згоди по всім його істотним умовам. Договір у повному обсязі відповідав волі сторін. На час укладення договору купівлі-продажу у жовтні 1994 року сторони правочину діяли в рамках законодавства, яке існувало на той час.

Договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Тоді як реєстрація в Харківському міському бюро технічної інвентаризації договору станом на 29.11.1994 року не суперечила чинному законодавству. Відсутність визначення часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.01.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30.12.2022 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення даної ухвали.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, просила про розгляд справи у її відсутність, з підтриманням позовних вимог.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заяви про розгляд справи без його участі та про визнання позову у повному обсязі.

Треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, Акціонерне товариство «Харківська універсальна біржа» до суду своїх представників не направили, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (а.с.12,13,14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , та належала на праві спільної сумісної власності матері позивача на підставі договору купівлі-продажу №1171, зареєстрованого 06.10.1994 року на Харківській універсальній біржі. Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Так, 06.10.1994 року між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (покупцем) було укладено Договір купівлі-продажу №1171, зареєстрований 06.10.1994 року Харківській універсальній біржі (а.с.16).

Згідно умов вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Правил біржової торгівлі на Харківській універсальній біржі придбали у власність однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , яка складалась з однієї кімнати, житловою площею 19,90 кв.м, загальною площею 35,7 кв.м, за ціною 40 000 000,00 карбованців.

Пунктом 1.15 Договору купівлі-продажу визначено, що даний договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації.

Згідно з діючим законодавством на час укладення цього Договору, 29.11.1994 року Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Харківському міському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено відповідний запис у реєстровій книзі за №П-8-2732.

Крім того, відповідно до довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1801869 від 08.12.2014 року, станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Харківській універсальній біржі 06.10.1994 року за реєстровим №1171 (а.с.17).

Кошти було отримано продавцем, про що зазначено у договорі (п.1.5) та не заперечується відповідачем.

Тобто, усі умови договору купівлі-продажу сторонами виконано повністю.

Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 06.10.1994 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював правочин купівлі-продажу майна.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій, були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно з ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.

Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (покупцем).

Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу від 06.10.1994 року, укладеного між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як покупцем, зареєстрованого 06.10.1994 року на Харківській універсальній біржі за №1171, та зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 29.11.1994 року, про що зроблено відповідний запис у реєстровій книзі за №П-8-2732.

Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Відповідно до ч. 2. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 2.ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Здійснивши державну реєстрацію у Харківському міському бюро технічної інвентаризації права власності за позивачем на квартиру, про що зазначалося вище, держава цим самим визнала його право власності на квартиру АДРЕСА_1 , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що позивач, повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно, вселився в нього, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, таким чином ОСОБА_1 набула право власності на квартиру і правомірно володіє нею до теперішнього часу, тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення в цій частині.

Щодо вимог про визначення, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить по 1/3 частки кожному у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Пунктом п`ятим постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності ( крім сумісної власності подружжя ) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Зі змісту п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року вбачається, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Враховуючи вимоги цивільного законодавства в частині регулювання режиму спільної сумісної власності на майно, те, що співвласник зазначеного майна не спростував обставин, на які посилається позивач, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Єдиним спадкоємцем на майно померлої є позивач.

07.09.2021 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.24).

Судом встановлено, що Договір купівлі-продажу від 06.10.1994 року, укладений на Харківській універсальній біржі, визнаний судом дійсним.

Отже, наявні у справі докази підтверджують право власності спадкодавця по справі на належну йому квартиру.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Встановивши, що договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано та виконано сторонами, єдиним спадкоємцем майна померлого власника квартири ОСОБА_4 є позивач, якій нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, - суд приходить до висновку, що у даній справі спадкові права останньої підлягають судовому захисту, оскільки вона позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення зазначених позовних вимог, а саме: визнати дійсним договір купівлі-продажу від 06.10.1994 року, укладений між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як покупцем, зареєстрований 06.10.1994 року на Харківській універсальній біржі за №1171, та зареєстрований в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 29.11.1994 року, про що зроблено відповідний запис у реєстровій книзі за №П-8-2732; визначити, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить по 1/3 частки кожному у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,200, 223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 209, 220,355,370, 650, 656, 657,1268,1297 ЦК України, ст.ст. 47, 227ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.15ЗУ «Про товарну біржу», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визначення розміру часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом; треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, Акціонерне товариство «Харківська універсальна біржа» - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 06.10.1994 року, укладений між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як покупцем, зареєстрований 06.10.1994 року на Харківській універсальній біржі за №1171, та зареєстрований в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 29.11.1994 року, про що зроблено відповідний запис у реєстровій книзі за №П-8-2732.

Визначити, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить по 1/3 частки кожному у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

третя особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: 61089, м.Харків, вул.Біблика,57, ;

третя особа: Акціонерне товариство «Харківська універсальна біржа», місцезнаходження: 61003, м.Харків, вул..Клочківська,29, .

Суддя А.М.Чуванова