ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2555/23 Справа № 227/5270/21 Суддя у 1-й інстанції - Любчик В.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №227/5270/21 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Любчик В.М., -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з даним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 19 травня 2019 року, приблизно о 03 год. 50 хв., по вул. Новоселівська в смт. Олександрівка Донецької області, ОСОБА_1 (далі - відповідач), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував мотоциклом «Viper V-250 F-2», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому в якості пасажира перебувала ОСОБА_2 . При русі на заокругленні дороги вліво стався виїзд мотоцикла за межі дороги та наїзд на бетонний стовп. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28.05.2020 року, пасажир ОСОБА_2 від отриманих травм загинула на місці події. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Представник ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , звернувся до моторного (транспортного) страхового бюро України (далі позивач, МТСБУ) із заявами про отримання відшкодування шкоди. На підставі Наказу №3.1/1706 від 02.11.2020 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату в розмірі 114614 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2543738 від 03.11.2020 року. Також, на підставі Наказу №3.1/2469 від 07.12.2020 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату в розмірі 75114 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2545241 від 08.12.2020 року. Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ дорівнює 189728 грн. За таких обставин у МТСБУ виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ завданні збитки в порядку регресу у розмірі 189728 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2845,92 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2022 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02 січня 2023 року) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ () завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 189728 гривень. Судові витрати МТСБУ у вигляді судового збору в сумі 2845,92 гривень компенсовано за рахунок Держави.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просив рішення суду змінити, стягнувши з нього суму в розмірі 50000 грн.

В обґрунтування зазначив, що не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, та його права як відповідача, були порушені. Він визнаний інвалідом 2 групи, не працює, єдиним джерелом його доходів є пенсія, що складає 3865,11 грн. Він повністю знаходиться на утриманні своєї матері, не має у власності будь-якого майна, яке могло б забезпечити виконання рішення суду. За умови отримання пенсії та відрахування з нього 20% доходу потрібно більш ніж 20 років для погашення суми, що стягнута з нього за рішенням суду, та сума, що залишиться після відрахування 20%, не зможе забезпечити його мінімальних потреб. Крім того, в провадженні суду є справа №227/1494/21 за позовом батьків загиблої про відшкодування шкоди. Зазначає, що він визнаний винним у ДТП на підставі постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, його вина у скоєнні кримінального правопорушення не була доведена, тобто були підстави для застосування ч.4 ст.1193 ЦК України, згідно якої суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального стану, крім випадків, коли шкоду завдано кримінальним правопорушенням. У разі цивільно-правової відповідальності він міг би розраховувати на зменшення розміру відшкодування з урахуванням його стану здоров`я та матеріального становища.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що відповідач був обізнаний про існування даної справи, та подав відзив на позов. МТСБУ не є стороною у справі №227/1494/21. Щодо можливості зменшення суми збитків, то присуджена судом сума у 189728 грн. є доведеною та підтвердженою відповідними доказами. Доказів того, що саме 50000 грн. відповідач має сплатити не надано. Крім того, відповідач у день здійснення ДТП знаходився в кафе, де вживав спиртні напої, після чого в стані алкогольного сп`яніння керував мотоциклом.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2020 року, прийнятої старшим слідчим відділу злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області майором поліції Бурдужа В.М, в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000302 від 19 травня 2019 року встановлено, що 19 травня 2019 року приблизно о 03.50 в темний час доби, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справний мотоциклом «Viper V-250 F-22», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вулиці Новоселівської в напрямку вулиці Абрикосової смт. Олександрівка Олександрівського Донецької області, поблизу домоволодіння №73. Ділянка дороги, по якій рухався мотоцикл, освітлена не була, та мала незначне заокруглення дороги вліво, по ходу руху транспортного засобу. Мотоцикл наближався до Т-образного перехрестя. На транспортному засобі в якості пасажира перебувала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При русі на заокругленні дороги вліво, стався виїзд мотоцикла марки «Viper V-250 F-2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за межі дороги праворуч, та наїзд на бетонний стовп. Мотоцикл із стовпом контактував правою бічною частиною. Після наїзду на стовп сталося падіння мотоциклу, водія і пасажира із вказаного транспортного засобу. В результаті ДТП ОСОБА_2 від отриманих травм загинула на місці події. ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікувального закладу. У постанові зазначено, що при проведенні досудового розслідування не вдалося встановити механізм ДТП, а саме причину виїзду мотоциклу за межі дороги, та неможливо стверджувати, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги правил дорожнього руху, які б знаходились у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП. У органа досудового розслідування відсутні фактичні дані, які б вказували на порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Надати об`єктивну оцінку діям водія в даній ситуації неможливо. На підставі викладеного, в діях водія відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки його дії не перебували у причинному зв`язку з настанням наслідків вказаної ДТП.

Відповідно до постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2020 року (справа № 227/2263/20), ОСОБА_6 , 19.05.2020 року о 03.50 год в смт. Олександрівка Олександрівського району, по вул. Новоселівська, керував мотоциклом «Viper V-250 F-2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, пройшов медичний огляд на стан сп`яніння в лікарському закладі за допомогою тесту на вміст алкоголю, акт № 274 від 19.05.2020 року, Алкотет № 06722 - 2,0 проміле, Алкотест № 06273 - 1,93 проміле. Своїми діями порушив п.2.9 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. На ОСОБА_6 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. З вищезазначеної постанови вбачається, що в судовому засіданні гр. ОСОБА_1 пояснив, що він 19.05.2020 року в смт. Олександрівка по вул. Новоселівська, дійсно керував мотоциклом «Viper V-250F-2» з н/з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, вину свою визнав, щиро каявся у скоєному правопорушення, про що через канцелярію суду надав відповідну заяву від 27.08.2020 року.

На виконання вимог Закону України №1961-IV цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Представник ОСОБА_3 , що діяв в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , батьків загиблої у ДТП ОСОБА_2 , звернувся до позивача з відповідними заявами про отримання відшкодування шкоди.

На підставі Наказу №3.1/1706 від 02.11.2020 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату в загальному розмірі 114614,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2543738 від 03.11.2020 року. На підставі Наказу № 3.1/2469 про від 07.12.2020 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату в загальному розмірі 75114,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2545241 від 08.12.2020 року.

Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 189728,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ виконало покладені на нього Законом обов`язки перед ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, то до позивача перейшло право вимоги у порядку регресу, на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 189728,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду викладених у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц; від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Таким чином, у зв`язку із настанням події, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ДТП відбулася внаслідок дій відповідача, який керував та був власником джерела підвищеної небезпеки, тому він зобов`язаний відшкодувати МТСБУ виплачене останнім страхове відшкодування у регресному порядку. Розмір присудженого страхового відшкодування є доведеним та таким, що відповідає матеріалам справи.

Щодо можливості зменшення розміру завданої шкоди апеляційний суд зазначає наступне.

Стаття 1193 ЦК України є загальною нормою, якою встановлюються підстави звільнення від відповідальності за завдання позадоговірної шкоди та підстави зменшення відповідальності у порівнянні із загальним розміром відшкодування шкоди в повному обсязі.

Так, відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що не має доходів, які б могли забезпечити виконання рішення суду та зазначив, що у суду першої інстанції були підстави для застосування ч.4 ст.1193 ЦПК України, але суд не розглянув таке питання.

Апеляційний суд не погоджується з даним доводом скарги, та зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає відшкодувати завдані збитки у встановленому законодавством порядку і розмірі або відшкодування завданих збитків поставить його у тяжке матеріальне становище. На підтвердження незадовільного майнового стану повинні бути надані належні та допустимі докази.

Вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач не підіймав питання про можливість зменшення суми відшкодування, та не зазначав про тяжкий матеріальний стан, який би міг бути підставою для такого зменшення. Також до суду першої інстанції не було надано жодного доказу на підтвердження тяжкого матеріального стану, а надана лише довідка МСЕК від 07.12.2021 року, за якою відповідачу встановлена друга група інвалідності, та яка не свідчить про наявність підстав для зменшення суми відшкодування згідно ч.4 ст.1193 ЦК України. За таких обставин, зважаючи на відсутність доказів тяжкого матеріального стану та відповідного клопотання, у суду першої інстанції не було підстав для вирішення питання щодо можливості зменшення розміру завданої шкоди.

Апеляційний суд також позбавлений можливості вирішити зазначене питання згідно наданих відповідачем до суду апеляційної інстанції доказам, оскільки вони подані із порушенням строку на їх подання.

Так, за ч.ч.1-3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подаючи нові докази, позивач не зазначив обставин, які б обумовлювали неможливість їх подання до суду першої інстанції. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо посилання відповідача на наявність справи №227/1494/21, то дана обставина, з огляду на різний суб`єктний склад та підстави позову з даною справою, не має правового значення.

Крім того, твердження відповідача щодо неналежного повідомлення про розгляд даної справи також не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

У матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення, згідно якого відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, крім того. 04.02.2022 року від нього надійшов відзив. У подальшому від нього до суду надходили заяви: від 11.02.2022 року, 11.03.2022 року, 11.05.2022 року про відкладення судового засідання. Таким чином, вбачається, що відповідач знав про розгляд даної справи, направляв документи, не був позбавлений можливості надати докази, що мають значення для справи.

Щодо повідомлення про розгляд справи 28.11.2022 року, то вбачається, що у матеріалах справи наявний конверт, згідно якого повістка на зазначену дату була направлена на адресу відповідача: АДРЕСА_1 , однак була повернута у зв`язку з «відсутність адресата за вказаною адресою». У апеляційній скарзі відповідач повідомив, що евакуювався з міста Добропілля, однак іншої адреси, окрім вищезазначеної, ані у документах, направлених на адресу суду першої інстанції (ані у апеляційній скарзі) не вказав, обов`язку повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи не виконав. За таких обставин відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи 28.11.2022 року згідно приписів ч.8 ст.128, ч.1 ст.131 ЦПК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2022 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: