ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4107/23 Справа № 212/181/23 Суддя у 1-й інстанції - Клочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/181/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Колочко О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «КЗРК» про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 26.10.1999 по 16.09.2007 перебував у трудових відносинах із відповідачем і працював на шахті «Батьківщина» підземним гірничо-робітником. Зазначив, що 15.04.2000 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав відкритий перелом нігтьових фаланг 1-3 пальців, основних фаланг 1-4 пальців лівої стопи із зміщенням. Рішенням МСЕК від 25.10.2000 року йому первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності по виробничій травмі. При наступних переоглядах у 2002, 2004 та 2006 роках, йому також встановлено 25% втрати професійної працездатності. Крім того у зв`язку з шкідливими умова праці ним отримано професійне захворювання. Висновком МСЕК від 12 вересня 2007 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 25% повторно по нещасному випадку, 40% первинно за професійним захворюванням радикулопатія, а також встановлено третю групу інвалідності. При наступному переогляді 02 вересня 2008 року встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково. Вказав, що у зв`язку із отриманим трудовим каліцтвом та професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, не може нормально ходити, після незначного фізичного навантаження на ногу з`являється біль у лівій стопі. Також він відчуває періодичні болі в попереку та в шийному відділі хребта, тягнучі болі в попереку, швидку втому, кульгуватість. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття з часом не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає постійного душевного болю та страждань.

У зв`язку з зазначеним ушкодженням здоров`я на виробництві просив стягнути з позивача на свою користь 300000 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з АТ «КЗРК» на користь ОСОБА_1 180000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що вказаний відсоток втрати працездатності було встановлено йому на безстроковий термін, що в свою чергу свідчить лише про його поганий стан здоров`я, який не піддається лікуванню. Спричинена шкода призвела до таких негативних наслідків його морального стану, як порушення звичного способу життя, він змушений багато лікуватися, не має можливості працювати за професією через стан здоров`я, переживає за стан свого здоров`я у майбутньому. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якій просив залишити її без задоволення зазначивши, що вина відповідача у нещасному випадку від 15.04.2000 (за яким первинним МСЕК встановлено 25% втрати працездатності) виключається, оскільки винним у нещасному випадку згідно акту розслідування від 18.04.2000 року є сам позивач. Тобто моральна шкода завдана самим потерпілим. Розмір відшкодування у 300000 грн. є недоведеним та значно завищеним.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 26 жовтня 1999 року по 16 вересня 2007 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, і працював на підприємстві відповідача, з повним робочим днем у підземних умовах, на посаді підземного гірничого робітника очисного забою шахти «Родіна» і був звільнений з підприємства 16 вересня 2007 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно копії Акту №052000 про нещасний випадок від 18 квітня 2000 року, 15 квітня 2000 року о 02.30 годині на дільниці №7 шахти «Родіна» з гірничим робітником очисного забою ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав відкритий перелом нігтьових фаланг І-ІІ пальців, основних фаланг І-V пальців лівої стопи зі зміщенням. Крім того, актом про нещасний випадок встановлено, що особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є ОСОБА_1 , який порушив п.п.3.3.12; 3.3.26 « Інструкції з охорони праці для гірника очисного забою».

25 жовтня 2000 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом від 15.04.2000, з 23 жовтня 2000 року з переоглядом 01 листопада 2002 року, без встановлення групи інвалідності, що підтверджується копією витягу із акту огляду у ЛТЕК №0002832 (а.с.21).

При повторних переоглядах 14.11.2002, 19.11.2004, 14.11.2006 ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом від 15 квітня 2000 року, без встановлення групи інвалідності, що підтверджується копіями виписок з актів огляду МСЕК (а.с.21, 22).

Відповідно до Акту №15 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 серпня 2007 року, складеного на підприємстві ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання шийна і попереково-крижова з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечо-лопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), деф. артрозу ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.) та трофічними порушеннями на кистях, із зазначенням причин його виникнення: тривалий стаж роботи (21 рік) в умовах важкої фізичної праці, що перевищувала ГДК та несприятливого мікроклімату (а.с. 15-18).

Відповідно до пункту 19 вказаного Акту зазначено, що особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є адміністрація РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» та шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком».

12 вересня 2007 року ОСОБА_1 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому при повторному огляді встановлено всього 65% втрати професійної працездатності, з яких 40% первинно по радикулопатії, 25% повторно по трудовому каліцтву, а також встановлено третю групу інвалідності, з 10 вересня 2007 року по 01 жовтня 2008 року, з переоглядом 01 вересня 2008 року. Визначено потреби у додаткових видах допомоги: санаторно курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, масаж, ЛФК, що підтверджується копією виписки з акта огляду МСЕК серії ДНА-02 №020221 (а.с.22).

02 вересня 2008 року ОСОБА_1 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому при повторному огляді встановлено всього 65% втрати професійної працездатності, з яких 40% по радикулопатії, 25% по трудовому каліцтву, а також встановлено третю групу інвалідності, з 01 жовтня 2008 року та безстроково. Визначено потреби у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ЛФК, масаж, що підтверджується копією виписки з акта огляду МСЕК серії ДНА-02 №028040 від 02 вересня 2008 року.

У зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом та професійним захворюванням позивач перебував на лікуванні у медичних закладах, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з історії хвороби, виписками із медичної картки ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховував наявність лише вини самого позивача у настанні нещасного випадку, період роботи позивача на підприємстві відповідача 21 рік в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, те, що позивачу встановлено у загальному розмірі 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням, із встановленням третьої групи інвалідності, безстроково, і, виходячи з цих обставин, визначив розмір моральної шкоди 180 000 гривень.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт про нещасний випадок №052000 від 18.04.2000 року, Акт розслідування хронічного професійного захворювання №15 від 07 серпня 2007 року, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності 65 відсотків.

Згідно акту про нещасний випадок №052000 від 18.04.2000 року ОСОБА_1 отримав відкритий перелом нігтьових фаланг І-ІІ пальців, основних фаланг І-V пальців лівої стопи зі зміщенням. Крім того, актом про нещасний випадок встановлено, що особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є ОСОБА_1 , який порушив п.п.3.3.12; 3.3.26 « Інструкції з охорони праці для гірника очисного забою».

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07 серпня 2002 причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено статичне навантаження за зміну 158520 кг/с при нормі 70000; періодичне перебування у вимушеній робочій позі 29,3 % зміни при допустимому - до 10 %.; вміст пилу фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони, що в три рази перевищує ГДК (6,4 мг/куб.м при нормі 2,0 мг/куб.м.

Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство-відповідача).

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто АТ «КЗРК».

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 180000грн., суд зазначив, що виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.

Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65% та визнаний людиною з інвалідністю ІІІ групи безстроково, що свідчить про незворотність такої втрати. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, у зв`язку з втратою здоров`я він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на проходження постійних курсів лікування, відновлення його стану здоров`я неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (180000грн.) не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості з урахуванням встановлених обставин справи, а також висновкам суду касаційної інстанції (Великої Палати Верховного Суду) по аналогічним справам, рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Якщо втрачене здоров`я людини, то вона безумовно позбавляється в певній мірі повноцінного життя на який розраховує. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю ІІІ групи безстроково, що безумовно підтверджує невідворотні зміни, що сталися як у професійному так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 180000грн. до 260000грн., що на переконання колегії суддів більш відповідає встановленим судом обставинам справи (рівню моральних страждань позивача), та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами.

При цьому суд також враховує доводи відзиву відповідача, що згідно акту про нещасний випадок позивач є особою, що допустила порушення законодавства про охорону праці та задовольняє позовні вимоги не у повному обсязі. При цьому також враховано, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також в частині розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір» та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави суму судового збору у розмірі 2600 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та суму судового збору у розмірі 3900 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року в частині розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 3900 (три тисячі дев`ятсот) гривень, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 03 травня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв