У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 824/119/22

Номер провадження № 2-вк/824/8/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Вербової І.М.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання остаточного рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 03 вересня 2021 року у арбітражному провадженні № 173785 (з урахуванням Меморандуму про внесення виправлень в остаточне арбітражне рішення від 10 січня 2022 року), за позовом MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» щодо вимог за кредитним договором від 25 лютого 2013 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Київського апеляційного суду із заявою про визнання остаточного рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 03 вересня 2021 року у арбітражному провадженні № 173785 (з урахуванням Меморандуму про внесення виправлень в остаточне арбітражне рішення від 10 січня 2022 року), за позовом MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» щодо вимог за кредитним договором від 25 лютого 2013 року.

Вказана заява обґрунтована тим, що на розгляді в арбітражному суді знаходилося арбітражне провадження № 173785 за позовом MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк». Всі сторони по справі, були належним чином повідомлені про наявність зазначеного арбітражного провадження та брали участь у ньому.

Остаточним рішенням Лондонського міжнародного арбітражного суду від 03 вересня 2021 року у арбітражному провадженні № 173785 вирішено наступне:

(1) у задоволенні позовних вимог MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS у арбітражному провадженні № 173785 відмовити в повному обсязі.

(2) Банк не має жодних зобов`язань перед UK SPV та MADISON за кредитним договором від 2013 року щодо тіла кредиту та/або процентів.

(3) Арбітражний суд заслуховує сторони щодо судових витрат на Арбітражне провадження № 173785 і будь-яких інших супутніх питань (які буде розглянуто одночасно з аналогічними питаннями щодо Арбітражного провадження № 173786) відповідно до процесуального графіку, який буде погоджено сторонами або визначено Арбітражним судом у разі виникнення необхідності. Остаточну позицію щодо таких супутніх питань буде викладено у додатковому рішенні Арбітражного суду шляхом видачі у належний строк додатку до цього Остаточного арбітражного рішення.

10 січня 2022 року Арбітражним судом, за згодою сторін, постановлено меморандум про внесення виправлення в остаточне арбітражне рішення, відповідно до якого, перший параграф остаточного арбітражного рішення викладено в наступній редакції: «Це Остаточне арбітражне рішення винесено щодо вимог позивачів за кредитним договором від 25 лютого 2013 року, що є предметом Арбітражного провадження ЛМАС № 173785. Окреме Остаточне арбітражне рішення виноситься на істотно однакових умовах щодо вимог позивачів за кредитним договором від 17 вересня 2010 року, що є предметом Арбітражного провадження ЛМАС № 173786.».

Як визначено у вищевказаному меморандумі та встановлено пунктом 27.5 Регламенту ЛМАС, меморандум про винесення виправлень в остаточне арбітражне рішення є частиною остаточного арбітражного рішення.

Враховуючи юридичне значення вказаного рішення для прав та обов`язків банку, існує необхідність у визнанні цього остаточного арбітражного рішення в Україні, у зв`язку з чим, банк звернувся до Київського апеляційного суду із даною заявою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року відкрито провадження за поданою заявою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник АТ «КБ «Приватбанк» - адвокат Самсонович О.А. підтримав подану заяву та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на їх поштові адреси.

Вислухавши пояснення представника АТ «КБ «Приватбанк», дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої статі 475 ЦПК України питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України.

Форма, зміст заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, документи, що до неї додаються, визначені статтею 476 ЦПК України

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в Главі 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Міжнародно-правовою основою визнання та виконання іноземних арбітражних рішень в Україні є Нью-Йоркська Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року (далі - Нью-Йоркська Конвенція 1958 року), Конвенція про правову допомогу 1993 року та Київська Угода 1992 року.

Нью-Йоркська конвенція встановлює, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях Конвенції.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що для визнання і приведення у виконання рішення іноземного арбітражного суду сторона, яка просить про таке визнання і виконання, при подачі відповідного прохання надає: a) належним чином засвідчений оригінал арбітражного рішення або належним чином завірену копію такого; b) оригінал арбітражної угоди або її належним чином засвідчену копію. Якщо арбітражне рішення або угода викладені не офіційною мовою тієї країни, де порушене клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, також надається переклад цих документів на офіційну мову. Переклад засвідчується офіційним чи присяжним перекладачем чи дипломатичною або консульською установою.

Статтею V Конвенції визначено, що у визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямоване, тільки якщо ця сторона подасть компетентної влади за місцем, де порушене клопотання про визнання і приведення у виконання докази того, що:

a) сторони в угоді, зазначеній у статті II, були із застосованого до них законом, в будь-якій мірі недієздатні або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності такого вказівки, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або

b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або

c) вказане рішення винесено щодо спору, не передбаченого або не підпадає під умови арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, про охоплювали арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або

d) складу арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такого, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або

e) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено виконанням компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон який застосовується.

Частиною 2 даної статті встановлено, що у визнанні та приведення у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій запитується визнання і приведення у виконання, знайде, що:

a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або

b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачені статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», статтею 478 ЦПК України.

Статтею 478 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Згідно статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що: - одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або - сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або - рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або - склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або - рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: - об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або - визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Якщо в суді, зазначеному в абзаці п`ятому підпункту 1 пункту 1 цієї статті, заявлено клопотання про скасування або зупинення виконання арбітражного рішення, суд, в якому запитується визнання або виконання, може, якщо визнає це за належне, відкласти винесення свого рішення і може також, за клопотанням тієї сторони, яка просить про визнання або виконання арбітражного рішення, зобов`язати іншу сторону надати належне забезпечення.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти задоволення заяви.

Суд держави, в якій подане таке клопотання, зобов`язані здійснювати перевірку того, чи призведе до порушення публічного порядку України саме визнання і звернення до виконання цього арбітражного рішення.

Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти.

Під час вирішення питання про визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання суд має обмежену компетенцію (враховуючи те, що сторони добровільно довірили вирішення спору арбітражу), не здійснює оцінки законності та обґрунтованості рішення міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, правильності або неправильності сум, які міжнародний комерційний арбітраж визнав такими, що підлягають до стягнення, а лише встановлює наявність або відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених законом. Закон містить вичерпний перелік процесуальних форм судового контролю, будь-яке інше втручання судів у рішення міжнародного комерційного арбітражу є неприпустимим.

За змістом частини другої статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 2013 року між ПАТ «Приватбанк» та UK SPV CREDIT FINANCE PLS укладено кредитний договір, згідно п. 23.2 якого, сторони безвідклично погоджуються, що будь-який спір, що виникає з цього договору або у зв`язку з ним, у тому числі спір стосовно дійсності, існування або припинення чинності цього договору або наслідків його недійсності та/або цієї статті вирішується:

23.2.1 з урахуванням статті 23.2.2 нижче, арбітражем у Лондоні, Англія, який має здійснюватися англійською мовою трьома арбітрами відповідно до арбітражних правил ЛМАС, який вважається включеним шляхом посилання у цю статтю, за винятком того, що стаття 6 не буде застосовуватися і стаття 5.6 Арбітражних правил ЛМАС змінюється наступним чином: « за винятком, якщо сторони домовилися про інше, третій арбітр, який діє як голова арбітражного суду, призначається двома арбітрами, призначеними сторонами або від їхнього імені. У разі його не призначення протягом 30 днів з дати призначення останнього з двох арбітрів, що мають бути призначені сторонами, він призначається ЛМАС». За виключенням статті 23.2.2 нижче, сторони погоджуються на виключення юрисдикції англійських судів відповідно до розділу 45 Закону про арбітраж від 1996 року;

23.2.2 виключно за вибором кредитодавця, шляхом ініціювання продовження в судах Англії, які мають виключну юрисдикцію. Якщо кредитодавець займає позицію відповідача (як визначено в Арбітражних правилах ЛМАС) і кредитодавець бажає скористатися цією опцію, він повинен зробити це, повідомивши інших сторін, спору протягом 30 днів після вручення йому повідомлення про арбітраж (як визначено в Правилах ЛМАС).

28 лютого 2013 року між UK SPV CREDIT FINANCE PLS та DEUTSCHE TRUSTEE COMPANI LIMITED укладено договір про управління.

Пізніше, DEUTSCHE TRUSTEE COMPANI LIMITED замінено новим довірчим управителем MADISON PACIFIC TRUST LIMITED.

Остаточним рішенням Лондонського міжнародного арбітражного суду від 03 вересня 2021 року у арбітражному провадженні № 173785, винесеним щодо вимог позивачів MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS за кредитним договором від 25 лютого 2013 року, з урахуванням Меморандуму про внесення виправлень в остаточне арбітражне рішення від 10 січня 2022 року, у задоволенні позовних вимог MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», відмовлено у повному обсязі. Відповідач не має жодних зобов`язань перед будь-яким з позивачів за кредитним договором від 2013 року щодо тіла кредиту та/або процентів.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що листи, направлені позивачами до Арбітражного суду, від 16 і 24 серпня 2021 року та лист, направлений відповідачем до Арбітражного суду, від 19 серпня 2021 року, у яких (серед іншого) позивачі підтвердили, що ні перший позивач, ні його група власників облігацій, що давала інструкції, не будуть оскаржувати рішення про визнання, і визнали, що рішення про визнання забезпечує відповідачу повний захист від їхніх позовних вимог в Арбітражному провадженні № 173785 та, відповідно, підтвердили, що вони не заперечують проти винесення Арбітражним судом остаточного арбітражного рішення в Арбітражному провадженні № 173785 про відхилення позовних вимог позивачів у такому провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що договір, який містить арбітражне застереження, недійсним не визнавався, позов до арбітражу подано належною стороною, сторони були належним чином повідомлено про арбітражний розгляд, рішення міжнародного арбітражного суду набрало законної сили, сторонами не оскаржувалося, є обов`язковим для сторін, підлягає виконанню та не порушує публічний порядок України, із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення остаточного рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 03 вересня 2021 року у арбітражному провадженні № 173785 (з урахуванням Меморандуму про внесення виправлень в остаточне арбітражне рішення від 10 січня 2022 року), за позовом MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» щодо вимог за кредитним договором від 25 лютого 2013 року, заявник звернувся до суду у межах встановленого законом строку, долучивши до неї документи відповідно до переліку, визначеного статтею 476 ЦПК України. Підстав для відмови у задоволенні заяви судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання остаточного рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 03 вересня 2021 року у арбітражному провадженні № 173785 (з урахуванням Меморандуму про внесення виправлень в остаточне арбітражне рішення від 10 січня 2022 року), за позовом MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» щодо вимог за кредитним договором від 25 лютого 2013 року.

Керуючись ст. ст. 141, 258-260, 477-479 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Заяву Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання остаточного рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 03 вересня 2021 року у арбітражному провадженні № 173785 (з урахуванням Меморандуму про внесення виправлень в остаточне арбітражне рішення від 10 січня 2022 року) - задовольнити.

Визнати остаточне рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 03 вересня 2021 року ухвалене у арбітражному провадженні № 173785 (з урахуванням Меморандуму про внесення виправлень в остаточне арбітражне рішення від 10 січня 2022 року), за позовом MADISON PACIFIC TRUST LIMITED, UK SPV CREDIT FINANCE PLS до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» щодо вимог за кредитним договором від 25 лютого 2013 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду складено 12 січня 2023 року.

Суддя: І.М. Вербова