КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Дубас Т.В.
Єдиний унікальний номер справи № 369/9560/20
Апеляційне провадження № 22- ц/824/2497/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Ігнатченко Н.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач ОСОБА_2 (справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів).

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги,

В с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2020 року . Зазначене рішення набрало законної сили 20 вересня 2021.

Постановою Головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловською Ю.О. 18 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № 67139918 з виконання виконавчого листа № 369/9560/20, виданого 08 жовтня 2021 року Києво - Святошинським районним судом Київської області.

У зв`язку з відсутністю у стягувача ОСОБА_2 будь-якого місця проживання /перебування в Україні, до виконавчого листа у графі «адреса стягувача» були внесені відомості та зазначена адреса розташування адвокатського бюро, де здійснює свою діяльність представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Дейнегін С.М.

Стягувач ОСОБА_2 є громадянкою російської федерації, особа якої посвідчується паспортом громадянина російської федерації за № НОМЕР_1 , виданим 27 квітня 2017 року.

Постановою державного виконавця від 18 липня 2022 року зупинено виконавче провадження до набрання чинності Законом України, щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором (стягувачка громадянка російської федерації ОСОБА_2 ) або до припинення чи скасування воєнного стану на підставі пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» заміна стягувача ОСОБА_2 , як громадянки російської федерації у виконавчих діях заборонена.

Відповідно до положень пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» зазначене обмеження не застосовується до громадян російської федерації, які проживають на території України на законних підставах. В свою чергу стягувач громадянка російської федерації ОСОБА_2 постійно проживає за адресою: російська федерація, АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа від 18 липня 2022 року за №18345 Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) державним виконавцем зупинено вчинення виконавчих дій, щодо перерахування коштів на користь стягувача ОСОБА_2 , яка є громадянкою російської федерації та постійно проживає на території російської федерації. Залишок не перерахованих коштів обліковується на рахунку з обліку депозитних сум виконавчої служби, починаючи з 24 лютого 2022 року.

З огляду на викладене, із часу набрання чинності Закону України « Про внесення змін до розділу Х111 «Прикінцеві та перехідні положення « Закону України « Про виконавче провадження «( № 2129 -1Х від 15 березня 2022 року), Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку із військовою агресією російської федерації» від 03 березня 2022 року №187 на думку апелянта склалася правова ситуація яка робить повністю неможливим виконання зобов`язань за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 ..

Заявник зазначає, що зобов`язання є фактично припиненими з огляду на таке -

вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні зупинено,

заміну стягувача заборонено,

стягувачка ОСОБА_2 не проживає на території України із 2014 року,

в Україні введено та безперервно діє воєнний стан, що унеможливлює відновлення виконавчого провадження,

усі правочини (у тому числі довіреності) які вже укладені чи будуть укладені в майбутньому із ОСОБА_2 є нікчемними,

будь-яке нотаріальне посвідчення правочинів, що будуть укладатися в майбутньому із ОСОБА_2 забороняється.

Необхіднім для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушенням прав боржника неможливістю його виконати.

З урахуванням обставин, які унеможливлюють продовження виконання зобов`язань за виконавчим листом, ОСОБА_1 у прохальній частині заяви просив -

визнати виконавчий лист, виданий по цивільній справі №369/9560/20 таким, що не підлягає виконанню,

стягнути на його користь залишок не перерахованих коштів із 24 лютого 2022 року, які обліковуються на рахунку з обліку депозитних сум Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Кивєо-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення заяви. В апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не взяв до уваги доводи заявника, що у зв`язку із фактичним припиненням зобов`язання, виконавчий лист є таким що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони та були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 23 лютого 2023 року, 14 березня 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило Апелянт ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Враховуючи ,що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, відсутні підстави вважати причини неявки сторін до суду поважними

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2020 року.

Києво-Святошинським районним судом Київської області 08 жовтня 2021 року позивачу ОСОБА_2 було видано виконавчий лист про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачем було подано апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2021 залишено без змін.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує самій сутності права на справедливий суд (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення КСУ від 26 червня 2013 року №5-рп/2013).

У Рішенні №2-рп(ІІ)/2019 від 15 травня 2019 року Конституційний Суд України окремо наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні частиною другою статті 129-1Конституції України; порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою свого позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності дотримання державою принципу обов`язковості судових рішень. Так, зокрема, у рішеннях «Шмалько проти України», №60750/00, 20 липня 2004 року , §43; «Савицький проти України», №38773/05, 26 липня 2012 року , §147; «Глоба проти України», №15729/07, 05 липня 2012 року , §§26-27; «Бурдов проти Росії», №59498/00, 07 травня 2002 року , §32 ЄСПЛ зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній з сторін.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, отже виконання рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції щодо права на справедливий суд ("Ромашов проти України", №67534/01, 27 липня 2004 року , §42; «Дубенко проти України», №74221/01, 11 січня 2005 року , §44; «Шаренок проти України», №35087/02, 22 лютого 2005 року , §25; «Горнсбі проти Греції», №18357/91, 19 березня 1997 року , §40; «Іммобільяре Саффі проти Італії», №22774/93, 28 липня 1999 року , §66).

В силу ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

З огляду на зазначене питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для завершення судового провадження.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням.

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у частині 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року винесеній у справі № 2-4671/11.

Головним критерієм судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні посилався на те, що у виконавчому листі адреса місця проживання та перебування стягувача, не є дійсною та не відповідає рішенню суду про стягнення аліментів, так як під час ухвалення рішення суд, визначив місце реєстрації громадянки України ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із копією виконавчого листа (т. 3 а.с. 140) адреса стягувачки ОСОБА_2 зазначена: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, як видно із матеріалів справи, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2022 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому листі в частині зміни адреси на АДРЕСА_2 (т. 3 а.с. 122-124).

Висновок суду першої інстанції, про відсутність підстав, визначених ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим, а відтак не встановлено і будь - яких порушень прав та інтересів боржника. Виконавчий документ видано на підставі рішення, яке набрало законної сили.

Разом з тим слід зауважити ,що починаючи із 26 березня 2022 року діють зміни до Закону України "Про виконавче провадження", які передбачені Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-IX Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження"

Так у пункті 10-2 зазначено що до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи:

громадяни Російської Федерації;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Зазначене обмеження не застосовується до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах.

Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:

фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень;

юридичні особи - боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);

визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території адміністративно-територіальних одиниць, які тимчасово окуповані внаслідок військової агресії Російської Федерації, у період такої окупації.

За рішеннями про стягнення аліментів підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, які здійснюють відрахування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача - на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця".

Документами, на підставі яких здійснюється відрахування зі заробітної плати, можуть бути:

· наказ (розпорядження) роботодавця (у разі покриття заборгованості працівника підприємству, на якому він працює);

· будь-які виконавчі документи - наприклад, виконавчі листи, що видаються судами, ухвали та постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах, виконавчі написи нотаріусів;

· письмове доручення працівника роботодавцю на перерахування частини свого заробітку на користь суб`єкта підприємницької діяльності, що продав працівникові товар у кредит.

У випадку з аліментами застосовуються два останні варіанти. Тобто або аліменти стягуються примусово (на підставі рішення суду та виконавчого листа, надісланого роботодавцю або наданого йому зацікавленою стороною - отримувачем аліментів), або працівник сам просить відрахувати аліменти у визначеному ним самостійно розмірі на користь певної особи.

В обох випадках у документах зазначається кому, в якому розмірі і за якими платіжними реквізитами (чи адресою) сплачуватимуться аліменти. (Коментар до листа Мін`юсту від 08.04.2022 р. №28911/ПІ-Л-1198/20.4.1)

Роботодавцям не треба чекати на новий виконавчий лист або інший документ від виконавця про те, що під час війни стягувати виплати за раніше надісланими листами не потрібно. Тимчасове припинення стягнення відбувається автоматично, на підстав норм закону.

Відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції з Російською Федерацією, Республікою Білорусь і вирішено вийти із Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції (01 грудня 2022 року № 2783-1Х).

Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3ст.129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».

Відповідно до частини першої статті 18 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що наведені заявником обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заяви, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до п.2 ч. 1

ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: