КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1465/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Лопатіна Костянтина Олександровича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року в складі судді Калініченко О. Б.,

встановив:

26.07.2021 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

З 01 травня 2018 року КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

ОСОБА_1 своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2021 складає 85 539,40 грн.

На підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», останнє прийняло право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг у розмірі 53 688,09 грн.

Враховуючи викладене, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість: за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 11 361,12 грн; за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 42 326,97 грн; за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14 831,58 грн; за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 70 707,82 грн.

Також просило стягнути витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 грн та судовий збір - 2 270 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за спожиті послуги у розмірі 42 769,70 грн, з яких: 7 415,79 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення, 35 353,91 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води, а також судовий збір - 697,34 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Лопатін К. О. просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5 680,56 грн; в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 163,48 грн; в частині витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 16,50 грн, в частині судового збору у розмірі 437,66 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір у розмірі 3 405 грн за подання апеляційної скарги.

Вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що до позовної заяви на підтвердження вказаних вимог позивачем були долучені докази надання послуг, в тому числі копії додатку №1 та додатку №2 до договору цесії від 11.10.2018 №602-18, розрахунок заборгованості.

Крім цього, позивач просив розглядати справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що зазначено в прохальній частині позовної заяви. У порушення вимог ст. 279 ЦПК України суд позбавив позивача права надати детальний розрахунок заборгованості за послуги, надані до 01.05.2018.

До апеляційної скарги позивач додав розрахунок заборгованості, переданої за договором №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, відповідно до якого заборгованість станом на 01.11.2022 за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які були надані до 01.05.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 53 688,09 грн.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 в рівних долях з ОСОБА_2 володіє на праві власності квартирою АДРЕСА_2 , проте всупереч вимогам ст. 319, 322 ЦК України відмовив у стягненні з відповідача заборгованості, що утворилась до 01.05.2018 у розмірі, що відповідає його частці ( ) , тобто 26 844,04 грн.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Боката А. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначив, що є особою з інвалідністю. В однокімнатній квартирі, крім нього, зареєстровані його колишня дружина, двоє їх синів та двоє дітей колишньої дружини, племінник, його дружина та двоє їх синів. За своїм матеріальним становищем він не має можливості сплачувати за послуги, які нараховуються виходячи з кількості зареєстрованих осіб.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладений договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку №2 до цього договору.

Відповідно до додатків №1 та №2 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відступається право вимоги до ОСОБА_1 по заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 361 грн, та за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 42 326,97 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є власником частки квартири АДРЕСА_2 .

Рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованості за спожиті послуги у розмірі 42 769,70 грн за період з 01.05.2018 року сторони не оскаржують, а тому в цій частині воно не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла до 01.05.2018 у розмірі 26 844,04 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за послуги, надані до 01.05.2018, що позбавляє суд можливості перевірити, з якого періоду нарахована та яка заборгованість, а також розмір щомісячних платежів, а отже, і правильність вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин (до 01.05.2018 року) 5) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які були чинні в період спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

На підтвердження заборгованості за послуги з централізованого опалення, спожиті відповідачем до 01 травня 2018 року, позивачем КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» надано договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до відповідача, який згідно додатків до договору мав заборгованість за послугу з централізованого опалення в сумі 11 361,12 грн та за послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі гарячого водопостачання в сумі 42 326,97 грн.

Разом з тим, зі змісту наданих доказів не можна дійти висновку про розмір заборгованості саме ОСОБА_3 , як співвласника квартири, в якій зареєстровано 10 осіб, за період до 01 травня 2018 року.

Саме по собі зазначення в договорі про уступлення права вимоги розміру заборгованості особи, вимоги до якої відступаються, не може вважатися належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом такої заборгованості в розумінні ст. 77 - 80 ЦПК України.

Залучені до апеляційної скарги помісячний розрахунок заборгованості за період з липня 2015 року по травень 2018 року є новим доказом, який не надавався суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем не обґрунтовано та не надано доказів неможливості подання вказаного розрахунку суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась до 1 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції позбавив позивача права на захист, призначивши справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, незважаючи на наявність клопотання позивача про проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.ч.1-4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Частиною 6 ст. 279 ЦПК України визначено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, таким чином, розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, не свідчить про позбавлення позивача права на захист.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 26 844,04 грн, стягнення витрат у зв`язку з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2023 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк