Дата документу 12.01.2023
Справа № 501/2925/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

за позовом ОСОБА_1 ,

до

відповідача: ОСОБА_2 ,

предмет та підстави позову: про визнання права власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

до

відповідача ОСОБА_1 ,

предмет та підстави позову: про визнання права власності

строни в судове засідання не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 19.10.2022 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про визнання права власності, згідно якого просить суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який по день своєї смерті був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

На день смерті померлому належала квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіт не залишав.

Позивач стверджує, що вона з померлим перебувала в шлюбі до 16.12.1992 року і до цього часу проживали із спадкодавцем однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вона (позивач) є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 .

З метою оформлення спадкових прав за законом після смерті ОСОБА_3 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини, де було відкрито спадкову справу №46/2022, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру заявнику відмовлено у зв`язку із відсутністю родинних відносин з померлим, про що надано відповідний лист №173/01-16, а також рекомендовано звернутись до суду з метою визнання права власності на спадкове майно. Також, нотаріусом повідомлено, що ОСОБА_2 також подано заяву про прийняття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_3 .

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ОСОБА_2 02.11.2022 надала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання права власності, згідно якого просить суд визнати за нею право власності на квартиру, загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує в позові, що вона є рідною дочкою померлого ОСОБА_3 , тому у встановлений законом термін та порядок, вона звернулась до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини.

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру було відмовлено та надано лист № 174/01-16 від 18.10.2022 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законому зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно а саме, на квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує в позові, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з покійним батьком до 16.12.1992. Після розлучення ОСОБА_1 жодного дня не проживала з ОСОБА_3 , не надала до суду жодних доказів того, що після розірвання шлюбу проживала з ним однією сім`єю, вела спільне господарство, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки, а тому взагалі не є спадкоємицею у розумінні ст.ст.1261-1265 ЦК України. Таким чином, вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Згідно інформації, наданої позивачу нотаріусом після відкриття спадкової справи №46/2022, жодних спадкових справ після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , крім зазначеної, не відкривалось, жодних дій щодо зазначеного об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не проводилось.

На підставі викладеного, позивач звернуся до суду з відповідним позовом.

Відповідачі за первісним та зустрічним позовами відзиву на позови не надали.

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили суд задовольнити позови.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 19.10.2022 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.19).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 26.10.2022 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.27-28).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 26.10.2022 витребувано докази по справі (а.с.25-26).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 26.10.2022 забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірне майно (а.с.27-29).

Ухвалою Іллічівського міського суду 15.11.2022 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.83-84).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 12.012.2022 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.88).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 зроблений відповідний актовий запис про смерть за №851, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане повторно 13.10.2022 року Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 22.06.1995 (а.с.7).

Відповідно копії свідоцтва про право власності на житло від 22.06.1995 року, зареєстрованого Іллічівським БТІ 09.11.1995 року, квартира АДРЕСА_2 приватизована та належить на праві приватної спільної власності в рівних частинах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується актовим записом про смерть №466 від 05.05.2021.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується актовим записом про смерть №1016 від 16.10.2021.

ОСОБА_2 є рідною донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про її народження серії НОМЕР_2 від 14.05.1991 року (а.с.76).

У зв`язку з укладенням шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прізвище « ОСОБА_8 » змінене на " ОСОБА_9 ", що підтверджується відповідним записом у копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 11.06.2011 року (а.с.77).

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини, де відкрито спадкову справу №46/2022 (а.с.10), проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру заявнику відмовлено у зв`язку із відсутністю родинних відносин з померлим, про що надано відповідний лист №173/01-16, а також рекомендовано звернутись до суду з метою визнання права власності на спадкове майно (а.с.11).

Також, ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру заявнику відмовлено та надано лист №174/01-16 від 18.10.2022 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законому зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно а саме, на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.78).

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 до 16.12.1992, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 16.08.2007 року, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (а.с.9).

Згідно інформації, наданої суду нотаріусом на запит суду, спадкові справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 не відкривались, жодних дій щодо зазначеного об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не проводилось.

ІV. Оцінка Суду.

Суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності з наступних підстав.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у сторін права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть переходити від однієї особи до іншої в порядку спадкування, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України), після відкриття спадщини (ст.1220 ЦК України) та належить спадкоємцеві (ст.1268 ЦК України).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.16 ЦК України пособом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

Постановою Пленуму Верховного СудуУкраїни від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Як передбачено підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Виходячи із змісту ст.392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до п.3.1 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 до 16.12.1992, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 16.08.2007 року, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (а.с.9).

ОСОБА_2 є рідною дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про її народження серії НОМЕР_2 від 14.05.1991 року (а.с.76).

Відповідно копії свідоцтва про право власності на житло від 22.06.1995 року, зареєстрованого Іллічівським БТІ 09.11.1995 року, квартира АДРЕСА_2 приватизована та належить на праві приватної спільної власності в рівних частинах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Згідно інформації, наданої суду нотаріусом на запит суду, спадкові справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 не відкривалось, жодних дій щодо зазначеного об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не проводилось.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по день своєї смерті був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст.392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 з урахуванням положень частини першої статті15та статті392 ЦК Українивласник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом, але нотаріусом спадкові права позивача не були оформлені з причини відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Таким чином, суд доходить висновку, що право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, тому після його смерті, спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Отже, вимоги первісного позову ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Разом з тим, ОСОБА_2 є рідною дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про її народження серії НОМЕР_2 від 14.05.1991 року (а.с.76).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , інші спадкоємці, в судовому засіданні не встановлені, та приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і той факт, що правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно у вигляді житлового будинку, унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення вимог зустрічного позову.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на квартиру, загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко