Справа № 303/2118/23
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження у справі
17 березня 2023 року м.Мукачево
Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Гутій О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування арешту з майна,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт на будинок АДРЕСА_1 , накладеного постановою старшого слідчого прокуратури м. Мукачево від 25.02.2011 року по кримінальній справі №1-367/11.
Позовні вимоги мотивовує тим, що в ході досудового розслідування у кримінальній справі №1-367/11 про обвинувачення ОСОБА_2 за ст.ст. 191 ч.4, 366 ч.2 КК України постановою старшого слідчого прокуратури м. Мукачево від 25.02.2011 накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , який вважає, що такий належить йому на праві приватної власності.
В подальшому, вироком Мукачівського міськрайонного суду від 01.06.2011 ОСОБА_2 засуджено ст.ст. 191 ч.4, 366 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю терміном на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком терміном 2 роки. Однак, судом не вирішено питання скасування арешту, накладеного на будинок АДРЕСА_1 . Зазначає, що в березні 2022 року він звертався до суду про скасування арешту на майно, однак ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 30.03.2022 року йому було відмовлено, оскільки арешт накладався за правилами КПК 1960 року.
В подальшому він повторно звертався із вказаними вимогами в порядку ст. 174 КПК 2012 року, посилався на правову позицію Верховного суду від 21.11.2018 року № 461/1054/17-ц , однак ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17.05.2022 йому було відмовлено.
Таким чином, позивач звернувся із вказаними вимогами в порядку позовного проваження, оскільки вважає, що є він є власником нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 , а накладений арешт на нерухоме майно є безпідставний та такий, що підлягає скасуванню. Також зазначає, що ні на момент арешту, ні на даний час ОСОБА_2 не був власником спірного будинку.
Згідно позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що провадження в даній справі не може бути відкрите з таких підстав.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У зазначеній справі встановлені такі фактичні обставини.
Вироком Мукачівського міськрайонного суду по кримінальній справі №1-367/11 від 01.06.2011 ОСОБА_2 засуджено ст.ст. 191 ч.4, 366 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю терміном на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком терміном 2 роки.

Також в ході досудового розслідування постановою старшого слідчого прокуратури м. Мукачево Малицького С.В. від 25.02.2011 року з метою забезпечення відшкодування шкоди у кримінальній справі відносно ОСОБА_2 накладено арешт на належний йому будинок АДРЕСА_1 .

Обгрунтування позивача в позовній заяві, що він являється власником спірного майна, із посиланням на договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.10.2010 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21.04.2011 року в задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанкдо ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович Оксана Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. по реєстру №3396 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2011 позов ПАТ КБ ПриватБанк задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 20 жовтня 2010 року і посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. за реєстровим № 3397, повернуто сторони у попередній стан.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2012 у справі №6-166св12 касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2011 залишено без змін.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 не є власником спірного майна.

Відтак, у вказаній справі, позивач оскаржує арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі - КПК України 2012 року) арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року, що і було вирішено судом в ухвалі суду від 17.05.2022 року, яка ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2022 року залишена без змін.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Тобто, зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок по цій справі. З огляду на вказане вище у сукупності, суд вважає, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно (обвинуваченого) ОСОБА_2 , під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 липня 2021 року у справі № 185/9002/20 та від 01 грудня 2021 року у справі № 272/469/21.

З урахуванням викладеного, що оскільки по кримінальній справі по якій накладено арешт на спірне майно ухвалено вирок суду, тому питання про зняття арешту з майна підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Керуючись ст.ст. 186, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування арешту з майна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, до Закарпатського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду виготовлена 17.03.2023 року.

Суддя О.В.Гутій