Справа № 196/725/22
№ провадження 2/196/80/2023
24 квітня 2023 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,
представника позивача: адвоката Редько С.М.,
представника відповідача: адвоката Руднєвої І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Редько Сергія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,-
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Редько Сергій Миколайович звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на підставі наказу №250-к від 30.11.2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат «Дніпро» на посаду водія автотранспортних засобів.
18.07.2022 року на підставі наказу №147-к від 18.07.2022р. ОСОБА_1 був звільнений з посади водія автотранспортних засобів ТОВ «АБК «Дніпро» на підставі ст.38 Кодексу Законів про працю України.
Заробітна плата з травня 2022 року по день звільнення та остаточний розрахунок з ним не був здійснений.
Загальна кількість робочих днів за період з 17.07.2022 р. по 06.10.2021р. включно становить 59 робочих днів.
Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 19 175.00 грн. (визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, тобто 550 грн.х59 днів=32 450.00 грн.).
В заяві про закриття провадження по справі, яка надійшла до суду 15.11.2022 р. від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» адвоката Руднєвої І.В., відповідач не погоджується з викладеними обставинами справи, посилаючись на наступне. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «АБК Дніпро» в період з 01.12.2021 року по 18.07.2022 року на посаді водія автотранспортних засобів. 14 червня 2022 позивач, під час виконання службових обов`язків, керуючи автомобілем марки Ford Transit н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «АБК Дніпро», потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. З 14.06.2022 року через отримані тілесні ушкодження внаслідок ДТП, позивач потрапив до лікарні та перебував на лікарняному до дня звільнення. Заяву про звільнення особисто не приносив, в день звільнення до виконання своїх трудових обов`язків не приступив.
Після скоєного ДТП, гр. ОСОБА_1 уникав будь-якого спілкування з представниками Товариства та жодним чином не сприяв у розслідуванні кримінального провадження.
Відповідно до наказу №250-к від 30.11.2021 р. гр. ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ТОВ «АБК Дніпро» з 01.12.2021 року з окладом в розмірі 6 500.00 грн.
Виплата заробітної плати в ТОВ «АБК Дніпро» здійснюється двічі на місяць відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачу виплата заробітної плати відбувалась двічі на місяць готівковими коштами за місцем його роботи, в приміщенні каси Товариства.
При цьому за весь період роботи позивача, з боку відповідача нараховано та сплачено всі податки та обов`язкові платежі, подано звітність.
Позивач зазначає та надає копію виписки з банківської картки за період з 14.06.2022 року по 05.09.2022 рік, як підтвердження відсутності виплати заробітної платні за період травень-липень 2022 року. Весь проміжок часу роботи у відповідача, позивач отримував заробітну плату в касі Товариства. Жодної заяви від гр. ОСОБА_1 про виплату йому заробітної плати через установу банку до відповідача не надходило. Всі виплати заробітної плати здійснювались за місцем роботи ОСОБА_1 через касу Товариства.
Факт отримання позивачем заробітної плати за травень 2022 року підтверджується відповідними відомостями про виплату заробітної плати.
Стосовно виплати першої частини заробітної плати за червень 2022 року, заробітна плата нарахована позивачеві, внесена до відомостей, однак самим позивачем не отримана у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та відсутності за місцем роботи в період з 14.06.2022 року. Відомість про обрахуванню частини заробітної плати за червень складена та підписана. Однак, позивач не звертався до ТОВ «АБК Дніпро» для отримання належної йому заробітної плати. Таким чином, на сьогодні дана частина заробітної плати має статус депонованої та може бути виплачена позивачеві у будь-який час. Це повністю відповідає нормам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої Постановою ПНБ України від 29.12.2017 року №148.
Товариство не може самостійно вивести таку суму з відомості та зарахувати на банківський рахунок позивача.
Стосовно частини заробітної плати, яка мала б бути нарахована та виплачена позивачеві за період з 14.06.2022 по 17.07.2022 року, необхідно звернути увагу, що в даний проміжок часу позивач перебував на лікарняному. Отже, виплата за цей проміжок часу має здійснюватись за рахунок Фонду соціального страхування, що й було зроблено.
Відповідач надав до Фонду соціального страхування лікарняні листи гр. ОСОБА_1 , і відповідач перерахував кошти відразу після надходження їх від Фонду соціального страхування.
Стосовно остаточного розрахунку при звільненні вказали, що 18.07.2022 року позивач не приступив до виконання своїх трудових обов`язків, тобто не працював. Тому він не отримав розрахунок.
Позивач не звертався до ТОВ «АБК Дніпро» з вимогою провести повний розрахунок та виплатити належну йому при звільненні суму. Також, позивач не звертався до відповідача для виплати йому частини заробітної плати за червень 2022 року. Також позивач не звертався до ТОВ «АБК Дніпро» для проведення з ним розрахунку через установу банку або довірену особу.
Тому вважають поданий позов передчасним, жодного спору на день подачі позовної заяви та на день подання даної заяви немає. ТОВ «АБК Дніпро» не відмовляється від виплати належних позивачеві сум.
Ухвалою суду від 17.10.2022 року по даній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, у відповідності до положень ст. 274 ЦПК України, без виклику сторін.
Ухвалою суду від 27.10.2022 року задоволено заяву представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» - адвоката Руднєвої Ірини Вікторівни про перехід до загального позовного провадження та здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження, справу призначено у підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 16.03.2023 року закрито підготовче провадження по справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Редько Сергія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та призначити справу до розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Редько С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав задовольнити.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» - адвокат Руднєва І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та прохала у їх задоволенні відмовити.
Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» №250-к від 30 листопада 2021р. ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01.12.2021р. на посаду водія автотранспортних засобів з окладом в розмірі 6 500,00 грн. (а.с.28, 122).
Згідно з наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» №147-к від 18.07.2022 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України (а.с.29, 123).
Як на підставу для такого розрахунку заробітної плати позивач вказав на ненадання ТОВ «АБК Дніпро» в день його звільнення остаточного розрахунку нарахованих сум та не проведення виплати належних йому коштів. Також, як на докази, якими підтверджуються, викладені в позовній заяві обставини, посилається на довідку про рух коштів по картці від 05.09.2022, відкритій в АТ «Акцент-Банк» за період з 14.06.2022 року по 05.09.2022 року, з якої вбачається, що відповідачем не здійснювалися виплати на користь позивача на час звільнення, а саме в липні 2022 року (а.с.6).
Таким чином між сторонами виникли правовідносини, які підлягають врегулюванню КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та іншими актами законодавства про працю та оплату праці.
Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України Про оплату праці, частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно із статтею 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних днів.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень Закону України Про оплату праці, заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).
Отже, судом встановлено і не спростовано матеріалами справи те, що між ТОВ «АБК Дніпро» та ОСОБА_1 під час звільнення останнього існує спір щодо оплати роботи за травень-липень 2022 року.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 14.06.2022 по 15.07.2022 (захворювання або травма загального характеру, не пов`язана з нещасним випадком на виробництві) (а.с.59, 64, 69, 74).
Згідно доповідної адресованої Генеральному директору ТОВ «АБК Дніпро» Іванову С.В. від завідуючого гаражом ОСОБА_2 , водій ОСОБА_1 18.07.2022р. не вийшов на роботу та не приступив до виконання своїх функціональних обов`язків. Передав свою заяву про звільнення (а.с.155).
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 в день звільнення не працював та з вимогою до відповідача про проведення з ним розрахунку не звертався.
При цьому, представником позивача не було надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин.
Відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.
За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.
Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Судом з матеріалів справи встановлено, що виплата заробітної плати позивачу здійснювалася двічі на місяць готівковими коштами за місцем роботи в приміщенні каси Товариства, що, в свою чергу, представником позивача в судовому засіданні не заперечувалося.
Відповідно до відомості на виплату готівки №182 від 18.05.2022 за травень 2022 року з вставним аркушем до додатку №182 та відомості на виплату готівки №199 від 01.06.2022 за травень 2022, позивачу нараховано до виплати заробітну плату в загальній сумі 5232,50 грн., де в графі підпис про одержання мається підпис позивача (а.с.81-84). Представником позивача в судовому засіданні вказане не спростовано.
Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність в судовому засіданні наявності заборгованості ТОВ «АБК Дніпро» перед позивачем за травень 2022 року.
Відповідно до довідки про доходи від 03.02.2023р. № CZ000000006 позивачу нараховано заробітну плату за червень-липень 2022 року в загальній сумі 9533,01 грн. (а.с.127).
Таким чином, заборгованість по заробітній платі позивача з вирахуванням лікарняних ФСС в сумі 2678,77 грн. становить 6854,24 грн.
Таким чином, оскільки відповідачем на теперішній час не виплачено позивачу в повному обсязі заробітну плату та інші належні при звільненні суми в загальному розмірі 6854,24 грн. (після утримання податків та інших обов`язкових платежів), вони підлягають примусовому стягненню з відповідача.
Суд не приймає заяву представника відповідача про те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про виплату розрахунку при звільненні, оскільки відповідно до постанови Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась).
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц.
Оскільки позивач в день звільнення не працював, з вимогою про проведення розрахунку до ТОВ «АБК Дніпро» не звертався, роботодавцем після пред`явлення даного позову до суду не вчинялися будь-які дії з виплати належних працівникові при звільненні сум, а тому в даному випадку час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви, а саме з 19.10.2022.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 за конституційним зверненням ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 27 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).
Згідно з Порядком № 100 середня заробітна плата за час вимушеного прогулу й в усіх інших випадках (крім оплати відпусток, призначення пенсії, відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я) обчислюється виходячи з виплати за останні два місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, в даному разі незаконному звільненню, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців (якщо ж він протягом останніх місяців не працював виходячи з виплат за попередні два місяці роботи). Для працівників з відрядною оплатою праці за відсутності оперативних даних для розрахунку заробітку за останній місяць розрахункового періоду він може змінюватися іншим місяцем, що безпосередньо передує розрахунковому періоду. З розрахункового періоду виключається лише час, протягом якого працівник не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Отже, для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даній конкретній ситуації має застосовуватись розмір доходу позивача ОСОБА_1 за травень 2022 року і червень 2022 року, тобто за два місяці, що передують події звільнення у липні 2022 року.
Період затримки розрахунку при звільненні слід визначити з 19 жовтня 2022 року (отримання відповідачем копії позовної заяви) по 24 квітня 2023 року (день ухвалення рішення судом).
Як вбачається з довідки про доходи від 21.06.2022р. № CZ000000013 ОСОБА_1 , наданої ТОВ «АБК Дніпро» на виконання ухвали суду, нарахована заробітна плата за травень 2022 червень 2022 року становить 9 159,09 грн., кількість робочих днів згідно графіка роботи становить 44 дні, фактична кількість відпрацьованих робочих днів 31. Середньоденна заробітна плата складає 295,46 грн. (а.с.126).
Кількість робочих днів за вказаний період затримки розрахунку при звільненні складає 133 робочих днів.
Таким чином, середній заробіток позивача ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 жовтня 2022 року по 24 квітня 2023 року становить 39 296,18 грн. (295,46 грн. х 133 дні).
Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 6854,24 грн.), період затримки виплати цієї заборгованості та інші обставини справи, часткове задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості належних останньому сум при звільненні, суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.10.2022 по 24.04.2023 в розмірі 8000,00 грн.
При цьому, указаний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений без утримання установлених законодавством податків та зборів.
Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Таким чином, в резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку, слід вказувати про виплату цієї суми з обов`язковим утриманням з неї податків та інших обов`язкових платежів.
На підставі приписів ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 258,25 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Редько Сергія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
В решті вимог позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 04.05.2023 року.
Суддя: Д.Г. Костюков