Справа № 274/3227/17 Провадження № 2-і/274/10/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
УХВАЛА

02.05.23 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши заявуОСОБА_1 (боржник),
провизнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів,
заінтересовані особи:1) ОСОБА_2 (стягувач), 2) Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з заявою, у якій просить визнати виконавчий лист, виданий Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області №274/3227/17 від 13.04.2018 р. таким, що не підлягає виконанню, стягнути на його користь з ОСОБА_3 безпідставно одержані за виконавчим документом № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. (т. 2, а. с. 89 93).

Ухвалою Суду від 20.01.2022 р. відмовлено у призначенні до розгляду вказаної заяви.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 17.08.2022 р. ухвалу Суду від 20.01.2022 р.:

у частині вимог щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, скасовано та провадження у цій частині закрито;

у частині вимог щодо зупинення виконання за виконавчим документом та стягнення безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом скасовано та направлено справу у цій частині для продовження розгляду.

Ухвалою Суду від 19.09.2022 р. заяву в частині вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 безпідставно одержаних за виконавчим документом № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. грошових коштів у сумі 20 000,00 грн. прийняти до розгляду.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2018 р. у справі № 274/3227/17 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), починаючи з 21.08.2017 р. і до досягнення сином повноліття. ОСОБА_4 отримала та подала виконавчий лист № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. до органів державної виконавчої служби для примусового виконання, 05.06.2018 р. було відкрито виконавче провадження № 56467794. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 25.07.2018 р. рішення першої інстанції змінено та зменшено розмірі аліментів з 1/4 частки до 1/8 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , проте у виконавчому провадженні № 56467794 вчиняються дії з виконання виконавчого листа № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , тобто по скасованому судовому рішенню. Ухвалення постанови Апеляційного суду Житомирської області від 25.07.2018 р. є підставою для визнання виконавчого листа № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно одержаних ОСОБА_4 у березні червні 2020 р. за цим листом грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн., які ОСОБА_1 їй самостійно перераховував як аліменти на утримання сина ОСОБА_5 .

У судових засіданнях під час надання пояснень ОСОБА_1 та його представник в обґрунтування вимоги заяви посилались також на інші обставини, які, на їхню думку, є підставами для стягнення з ОСОБА_3 безпідставно одержаних за виконавчим документом № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. грошових коштів у сумі 20 000,00 грн., проте Суд не враховує ці посилання, оскільки вони не наведені у заяві, тобто не є підставами заяви.

Письмову ж заявою про зміну (доповнення, уточнення тощо) підстав заяви ОСОБА_1 та/або його представник не подали.

ОСОБА_4 22.08.2020 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22.08.2020 р. (т. 2, а. с. 18).

ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що примусове стягнення за виконавчим листом № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. у виконавчому провадженні № 56467794 не здійснювалось у зв`язку з тим, що на думку Державної служби фінансового моніторингу України, яка є місцем роботи ОСОБА_1 , постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка надійшла на адресу служби, оформлена неналежним чином, а тому службою жодного разу не стягувались кошти (аліменти) з ОСОБА_1 , останній сплачував їй аліменти на утримання сина добровільно, а не примусово.

Судом з`ясовано, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2018 р. стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.08.2017 р. і до досягнення сином повноліття (т. 1, а. с. 114 116).

На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. (т. 2, а. с. 115), який ОСОБА_4 отримала 13.04.2018 р., що підтверджується її заявою від 13.04.2018 р. (т. 1, а. с. 122).

Постановою від 05.06.2018 р. заступника начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Д.О. було відкрито виконавче провадження № 56467794 з виконання виконавчого листа № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки доходів на утримання сина ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 21.08.2017 р. і до досягнення повноліття (т. 1, а. с. 228 229).

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 25.07.2018 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2018 р. змінено в частині визначення розміру аліментів, та зменшено їх розмір із 1/4 до 1/8 частки заробітку (доходу) платника аліментів (т. 1, а. с. 167 168).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.09.2021 р. виконавчий лист № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 21.08.2017 р. і до досягнення сином повноліття, визнано таким, що не підлягає виконанню (т. 2, а. с. 12 15).

Ухвала мотивована тим, що виконавчий лист було видано на виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2018 р., яке в подальшому було змінено та визначено новий розмір аліментів.

ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 станом на 31.03.2020 р. у розмірі 5 000,00 грн., 30.04.2020 р. у розмірі 4 000,00 грн., 31.05.2020 р. у розмірі 6 000,00 грн. та 30.06.2020 р. у розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується розрахунком від 11.06.2021 р. заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 56467794 (т. 2, а. с. 108- 109), та, крім того, визнається як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 .

Відповідно до частини четвертої статті 432 Цивільного процесуального кодексу України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

З наведеної норми Цивільного процесуального кодексу України випливає, що суд на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом одночасно з вирішенням питання про, зокрема, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Між тим, під час розгляду заяви ОСОБА_1 питання про визнання виконавчого листа № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 21.08.2017 р. і до досягнення сином повноліття, Судом не вирішується, оскільки це питання вже було вирішено ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.09.2021 р., а тому Суд не може стягнути на користь ОСОБА_1 безпідставно одержане ОСОБА_9 за цим виконавчим листом, так як таке стягнення можливо лише з одночасним вирішенням питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, якщо навіть виходити з того, що Суд може стягнути на користь ОСОБА_1 безпідставно одержане ОСОБА_9 за цим виконавчим листом, то Суд все одно відмовив би у такому стягненню, зважаючи на таке.

Як випливає зі змісту частини четвертої статті 432 Цивільного процесуального кодексу України, на вимогу боржника на його користь підлягає стягненню не все одержане стягувачем за виконавчим документом, який визнано таким, що не підлягає виконанню, а виключно безпідставно одержане.

Між тим, ОСОБА_1 не подано будь-яких доказів, що 20 000,00 грн. які він у березні червні 2020 р. сплатив ОСОБА_4 як аліменти на утримання сина, були нею безпідставно одержані у зв`язку з ухваленням постанови Апеляційного суду Житомирської області від 25.07.2018 р. про зменшення розміру аліментів.

Так, ОСОБА_1 не подано будь-яких документів, які б вказували, що у березні червні 2020 р. в нього була відсутня заборгованість по аліментах перед ОСОБА_4 з урахуванням нового розміру аліментів, визначених постановою Апеляційного суду Житомирської області від 25.07.2018 р. (1/8 частка від заробітку (доходу) ОСОБА_5 ), яка є обов`язковою для виконання в силу частини першої статті 129-1 Конституції України, зокрема, документів, на підставі яких Суд міг би з`ясувати розмір заробітку (доходу) ОСОБА_5 за період з 21.08.2017 р. і по 30.06.2020 р. та визначити загальний розмір аліментів, які б той мав сплатити на користь ОСОБА_4 на утримання сина, та порівняти цей розмір з фактично сплаченим розміром аліментів з метою встановлення наявності або відсутності відповідної заборгованості, тобто безпідставності отримання ОСОБА_10 у березні червні 2020 р. аліментів на тримання сина у розмірі 20 000,00 грн.

При цьому Суд не приймає до уваги розрахунок від 11.06.2021 р. заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 56467794 в частині визначення розміру цієї заборгованості, оскільки з цього розрахунку випливає, що його здійснено державним виконавцем, виходячи з того, що ОСОБА_5 не працював (т. 2, а. с. 108 109), що є неправильним, оскільки з довідки від 02.02.2021 р. № 210 про здійснені відрахування та виплати аліментів та листа від 12.04.2021 р. № 1521/720/08 Державної служби фінансового моніторингу України вбачається, що ОСОБА_1 як мінімум з червня 2018 р. по лютий 2021 р. працював у зазначеній установі, де отримував заробітну плату (а. с. 6, 155).

Більше, того Суд вважає, що аліменти у розмірі 20 000,00 грн. на утримання сина, які ОСОБА_1 у березні червні 2020 р. сплатив ОСОБА_4 , навіть у тому випадку, якщо були набуті нею безпідставно, не можуть бути повернуті ОСОБА_1 , зважаючи на таке.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою, абзацом першим частини другої статті 179 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Суд зазначає, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини.

Пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У цій нормі передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 р. у справі № 753/15556/15

Зі змісту заяви ОСОБА_1 , його пояснень, пояснень ОСОБА_3 , а також з матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 у березні червні 2020 р. сплатив ОСОБА_4 аліменти у розмірі 20 000,00 грн. на утримання сина добровільно, та знаючи, що постановою Апеляційного суду Житомирської області від 25.07.2018 р. було задоволено його апеляційну скаргу частково і рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2018 р. змінено в частині визначення розміру аліментів, та зменшено їх розмір із 1/4 до 1/8 частки заробітку (доходу) платника аліментів.

Тобто ОСОБА_1 , добровільно сплачуючи у березні червні 2020 р. грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., достовірно знав, у якому розмірі він має сплачувати аліменти.

При цьому ОСОБА_1 не доведено, що сплата цих аліментів була ним здійснена через розрахункову помилку з його боку та у зв`язку з недобросовісністю з боку ОСОБА_4 .

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 р, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Враховуючи викладене, Суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 , так як задоволення заяви суперечить як наведеним вище положенням статті 432 Цивільного кодексу України, так і наведеним вище положенням статті 1215 Цивільного кодексу України, та не відповідатиме інтересам дитини.

Керуючись статтями 258 261 та 432 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_3 безпідставно одержаних за виконавчим документом № 274/3227/17 від 13.04.2018 р. грошових коштів у сумі 20 000,00 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Корбут

Повна ухвала складена 05.05.2023 р.