ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/904/22 Номер провадження 22-ц/814/3090/23Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку спрощеного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20.09.2021 року ним була подана заява до ВП № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області про вчинення кримінального правопорушення відносно нього, однак відомості згідно заяви до ЄРДР внесені не були, тому позивач звернувся до слідчого судді із відповідною скаргою на бездіяльність.

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17.11.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано уповноважену особу ВП № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області внести до ЄРДР відомості за заявою позивача від 20.09.2021 року.

Дані факти свідчать про тривалу протиправну бездіяльність посадових осіб органів досудового слідства щодо внесення відомостей в ЄРДР за заявами позивача, що завдало ОСОБА_1 моральних страждань, оскільки дані обставини унеможливлювали встановлення його непричасності до інкримінованих злочинів, що викликало у нього дискомфорт та почуття несправедливості і обурення.

У зв`язку з чим, позивач прохає стягнути з Державної казначейської служби України на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 вересня 2021 року позивачем ОСОБА_1 було подано до ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області заяву про вчинення злочину

В даній заяві останній повідомляв, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 04580007 працівниками Кобеляцької ЦРЛ відбулося знищення медичної документації потерпілої у кримінальній справі ОСОБА_2 , знищено документацію стосовно осіб, які проходили лікування разом з ОСОБА_2 , внесено завідомо неправдиву інформацію до амбулаторної картки ОСОБА_2 . Дані дії було вчинено з метою приховування злочину, а саме завідомо неправдивих свідчень, які надала ОСОБА_2 під час досудового розслідування кримінальної справи № 04580007 та під час судового розгляду справи №113/2005, які спростовувались як медичною документацією, так і показами осіб, що проходили з нею лікування.

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність працівників ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення задоволено. Зобов`язано відповідального працівника ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 20 вересня 2021 року, отриманої 08 жовтня 2021 року (а. с. 110-111).

Відповідно до витягу з ЄРДР 23.11.2021 року до ЄРДР працівником ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області було внесено відомості за скаргою ОСОБА_1 по факту втрати працівниками Кобеляцької ЦРЛ амбулаторних карток осіб, які лікувались разом із ОСОБА_2 в Кобеляцькій ЦРЛ у 2004 році, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 357 КК України 2001 року (а. с. 45).

Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем не було доведено обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідача, наявність якої слугувала б підставою для відшкодування моральної шкоди згідно до положень ст. 1167 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі N 920/715/17 (провадження N 12-199гс18) зазначила, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Враховуючи викладене, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до районного суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на задоволення слідчими суддями його скарг, в яких суд зобов`язував слідчих, прокурорів вчинити певні слідчі (розшукові) дії.

Проте, саме звернення ОСОБА_1 до слідчих суддів зі скаргами на дії ГУ Національної поліції в Полтавській області свідчить про реалізацію передбаченого КПК України права на оскарження (процесуальних рішень) бездіяльності уповноваженої особи і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності ГУ Національної поліції в Полтавській області. Сам факт зобов`язання внести відомості до ЄРДР ухвалою слідчого судді не свідчить про протиправність дій ГУ Національної поліції в Полтавській області та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані позивачем ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Задоволення скарг ОСОБА_1 не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження бездіяльності у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем і було реалізовано.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справа № 757/66977/17-ц, в якій фактичні обставини справи є ідентичними, в частині невнесення до ЄРДР відомостей за заявою про кримінальне правопорушення, висловлена правова позиція про те, що «Сам факт зобов`язання судом посадових осіб відповідача внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій ГУНП в Полтавській області та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені».

Суд першої інстанції при розгляді справи врахував й інші правові позиції Верховного Суду з аналогічного питання та вірно дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та моральною шкодою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Задоволення ухвалою слідчого судді районного суду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язання внести такі відомості до ЄРДР, саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач, а ухвала слідчого-судді сама по собі не є достатнім доказом цього.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 4 травня 2023 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна