Справа № 715/1486/22
Провадження № 2/715/14/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складi: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Оршевська С.М.

розглянувши в смт. Глибока в залі суду позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту успадкування майна та набуття власності на майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 .

Після смерті батька відкрилась спадщина на 1/2 частину майна, що розташоване по АДРЕСА_1 . Спадщину вони прийняли своєчасно шляхом звернення в установлений законом строк до нотаріуса.

В житловому будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 станом на 1991 рік головою була ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім неї в даному будинку були зареєстровані її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суспільна група господарства - колгоспна. На момент 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору був їх батько ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та їх бабуся - ОСОБА_5 , розмір частки кожного в колгоспному дворі становив по 1/3.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 , після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , спадщину прийняли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яким стало належати по 1/2 частці спадкового майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_6 . Вони належним чином прийняли спадщину після смерті батька.

Згідно технічної документації до складу спадкового нерухомого майна по АДРЕСА_1 входять: житловий будинок - літ. «А», загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., підвал - літ. «Пд1», житловий будинок - літ. «Ж», загальною площею 128,5 кв.м., житловою площею 61,9 кв.м., мезонін - літ. «Мз», підвал - літ. «Пд2», сараї - літ. «Б», «В», «Г», «И», «К», «Л», топкова - літ. «З», вбиральні - літ. «Е», «М», ворота №1, огорожа №2.

14 червня 2021 року вони отримали від приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Невестюка А.М. постанови про відмову в вчиненні нотаріальної дії за №78/02-31 та №79/02-31, відповідно до яких їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку із відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2022 року за ними визнано право власності по 1/4 частці нерухомого майна, що складається з житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, сараї - літ. «Б», «В», «Г», вбиральня літ. «Е», ворота №1, огорожа №2.

Надалі, ще при житті бабусі, на земельній ділянці, яка була закріплена за зазначеним вище житловим будинком був самочинно побудований їхніми батьками житловий будинок літ. «Ж». Підтвердженням цього є копія технічного паспорту, виготовленого Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації 05 лютого 2010 року, житловий будинок літ. «Ж». У виготовленому технічному паспорті Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації від 29.03.2021 року зазначено рік побудови самочинного будинку, а саме 1994 рік.

До самочинно побудованого майна відноситься житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 128,5 кв.м, в тому числі житловою 61,9 кв.м., мезонін літ. «Мз», підвал літ. «Пд2», топкова літ. «З», сараї літ. «И», «К», «Л», вбиральня літ. «М», огорожа №2. Підтвердженням того, що батьки будували зазначений будинок та в подальшому їх покійний батько заключав відповідні договори на постачання газу і була окремо в даний будинок підключена батьком електроенергія є копії накладних, договорів та квитанцій.

Враховуючи, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті їхнього батька ОСОБА_4 згідно закону, і прийняли спадщину, до них правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина). В зв`язку з тим, що нотаріусом винесені постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, для визнання права власності на спадкове майно вони змушені звернутися до суду з позовною заявою.

Просять суд, ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожною на 1/4 частку на право власності на спадкове нерухоме майно, а саме на будівельні матеріали, конструктивні елементи і обладнання об`єкта незавершеного будівництва, що розташований в АДРЕСА_1 .

12 липня 2022 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно за набувальною давністю. В позові вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 , на день її смерті відкрилася спадщина, яка складалась з 1/3 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , оскільки станом на 15 квітня 1991 року дане домогосподарство відносилося до суспільної групи колгоспних дворів. Разом з її мамою у вказаному господарстві була зареєстрована вона та їх брат ОСОБА_4 , однак останній фактично в господарстві не проживав, оскільки він проживав в м. Чернівці без реєстрації. Тільки вона вступила в управління спадковим майном, а тому вважає, що тільки вона прийняла спадщину після смерті матері, брат її не приймав. З 1994 року по 2020 рік вона безперервно користувалася спірним спадковим майном, її брат лише в 2020 році на певний період часу перейшов проживати за вказаною адресою. Відтак, з огляду на положення законодавства, що регулюють набуття права власності на майно за набувальною давністю, вважає, що набула право на спірне майно в повному обсязі. Враховуючи вище викладене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її матері та визнати за нею право власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване по АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/3 частку будівельних матеріалів, конструктивні елементи і обладнання об`єкта незавершеного будівництва, що розташований в АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, їх представниця ОСОБА_7 направила до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 не з`явилися, направили до суду заяву, в якій справу просять розглядати без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та існуючі між сторонами правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів, членами якого були ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , таким чином їм належало по 1/3 частині в праві власності вказаного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилася спадщина за законом.

Відповідно до ч.1 ст.529 Цивільного кодексу УРСУ (ред.1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно п.1 ч.1 ст.549 Цього Кодексу спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2022 року у справі №715/1464/21, провадження №2/715/17/22 та Постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно встановлено, що ОСОБА_4 вступив в управління спадковим майном після смерті матері, оскільки здійснював фактичний вплив на майно, використовуючи його в якості житла, зберігаючи там свої речі, обробляючи присадибну ділянку.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому вказані судові рішення мають преюдиціальне значення при розгляді цієї справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чагор, Глибоцького району Чернівецької області помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яку прийняли позивачки по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувшись в шестимісячний строк до нотаріуса, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса від 29 січня 2021 року. Неможливість оформлення ними своїх прав на спадкове майно підтверджується відповідними постановами нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 червня 2021 року.

До самочинно побудованого майна відноситься житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 128,5 кв.м, в тому числі житловою 61,9 кв.м., мезонін літ. «Мз», підвал літ. «Пд2», топкова літ. «З», сараї літ. «И», «К», «Л», вбиральня літ. «М», огорожа №2.

Вказане самочинно побудоване майно, а саме: житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 128,5 кв.м, в тому числі житловою 61,9 кв.м., мезонін літ. «Мз», підвал літ. «Пд2», топкова літ. «З» були збудовані за життя ОСОБА_5 , де окрім неї, на той час у вказаному господарстві проживали ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_3 , тому, виходячи із презумпції рівності часток спільного майна, суд приходить до висновку, що частки вказаних осіб на будівельні матеріали, конструктивні елементів і обладнання зазначених об`єктів були рівними. Суду не надано належних і допустимих доказів протилежного.

А сараї літ. «И», «К», «Л», вбиральня літ. «М», огорожа №2 були побудовані коли в господарстві проживали двоє осіб ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_3 , тому, виходячи із презумпції рівності часток спільного майна, суд приходить до висновку, що частки вказаних осіб на будівельні матеріали, конструктивні елементів і обладнання зазначених об`єктів були рівними. Суду не надано належних і допустимих доказів протилежного.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за первісним позовом та позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ними права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 29 березня 2021 року до складу спірного майна по АДРЕСА_1 входять: житловий будинок - літ. «А», загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., підвал - літ. «Пд1», житловий будинок - літ. «Ж», загальною площею 128,5 кв.м., житловою площею 61,9 кв.м., мезонін - літ. «Мз», підвал - літ. «Пд2», сараї - літ. «Б», «В», «Г», «И», «К», «Л», топкова - літ. «З», вбиральні - літ. «Е», «М», ворота №1, огорожа №2.

При цьому житловий будинок - літ. «Ж», загальною площею 128,5 кв.м., житловою площею 61,9 кв.м., мезонін - літ. «Мз», підвал - літ. «Пд2», сараї - літ. «И», «К», «Л», топкова - літ. «З», вбиральня - літ. «М» є самочинно побудованим нерухомим майном.

Відповідно до ч. 2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Тому, до завершення будівництва житлового будинку, та (або) до прийняття його в експлуатацію та (або) до реєстрації права власності на цього житлового будинку як нерухомого майна юридично не існує, натомість в якості об`єктів цивільних прав, щодо яких можливо вирішити спір, існують лише будівельні матеріали, обладнання та утворені ними конструктивні елементи.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за житія спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, якщо спадкоємець будь - яким із перелічених у законі способів прийняв спадщину, а потім помер, то прийнята ним спадщини буде спадкуватися його спадкоємцями в окремій спадковій справі, що заводиться після нього як на особисте майно, так і на майно, яке він прийняв, але не оформив.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивачів ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом.

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 входить 1/2 частка будівельних матеріалів, конструктивних елементів і обладнання об`єктів незавершеного будівництва, розташованих по АДРЕСА_1 , до складу яких входять: житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 128,5 кв.м, в тому числі житловою 61,9 кв.м., мезонін літ. «Мз», підвал літ. «Пд2», топкова літ. «З», сараї літ. «И», «К», «Л», вбиральня літ. «М», огорожа №2.

Оформити спадкові права не мають можливості у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/3 частку спірного майна за набувальною давністю та встановлення факту прийняття спадщини, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР передбачав фактичне прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

У абзаці другому пункту першого Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

За змістом абзацу другого пункту 16 наведеної Постанови при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Як вбачається із роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Разом з тим, ОСОБА_3 просить встановити факт прийняття спадщини, що суперечить вказаним вище правовим нормам, а також в даному випадку не породжує жодних юридичних наслідків для неї, оскільки із позовними вимогами про визнання права власності на частину спадкового майна вона до суду не зверталася, а звернулася в суд із позовними вимогами про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Більш того, факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини і відповідно її вступ в управління спадковим майном фактично встановлено в мотивувальних частинах як рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2022 року, так і в Постанові Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року.

Тому суд відмовляє в задоволені зустрічної позовної заяви в частині встановлення факту прийняття спадщини.

Щодо зустрічних позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Крім того, враховуючи частини першу та третю статті 1277 ЦК України, можна дійти висновку, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-2924св21), від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21), від 23 вересня 2021 року у справі № 206/1759/20 (провадження № 61-9602св21).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 частку спірного майна набула в порядку спадкування, а також в порядку створення нового майна, тому враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів і обладнання об`єктів незавершеного будівництва, розташованих по АДРЕСА_1 , до складу яких входять: житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 128,5 кв.м, в тому числі житловою 61,9 кв.м., мезонін літ. «Мз», підвал літ. «Пд2», топкова літ. «З», сараї літ. «И», «К», «Л», вбиральня літ. «М», огорожа №2.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жителькою АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Першотравнвим РВ УДМС України в Чернівецькій області, право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів і обладнання об`єктів незавершеного будівництва, розташованих по АДРЕСА_1 , до складу яких входять: житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 128,5 кв.м, в тому числі житловою 61,9 кв.м., мезонін літ. «Мз», підвал літ. «Пд2», топкова літ. «З», сараї літ. «И», «К», «Л», вбиральня літ. «М», огорожа №2.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жителькою АДРЕСА_4 , паспорт № НОМЕР_4 , право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів і обладнання об`єктів незавершеного будівництва, розташованих по АДРЕСА_1 , до складу яких входять: житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 128,5 кв.м, в тому числі житловою 61,9 кв.м., мезонін літ. «Мз», підвал літ. «Пд2», топкова літ. «З», сараї літ. «И», «К», «Л», вбиральня літ. «М», огорожа №2.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 березня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецької апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: