Ухвала

08 березня 2023 року

м. Київ

справа № 753/2971/19

провадження № 61-7174св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідачів - адвокат Павлов Ігор Геннадійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у складі судді Трусової Т. О. та постанову Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Заришняк Г. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 1997 року Закрите акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», уклало з відповідачами договір купівлі-продажу квартири, пунктами 4 і 5 якого передбачено, що продаж квартири здійснено за 42 196,00 грн, що на момент розрахунку становило 22 281 умовних одиниць за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення договору купівлі-продажу квартири. Покупці зобов`язалися виплатити продавцю вартість квартири протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири, тобто до 06 лютого 2012 року.

З огляду на те, що відповідачі сплатили кошти за договором купівлі-продажу квартири не у повному обсязі, оскільки вартість квартири мала бути визначена за офіційним курсом національної валюти до долара США, встановленим НБУ на день платежу, а не на день укладання договору купівлі-продажу квартири, ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» просило стягнути з відповідачів заборгованість за цим договором і три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Уточнивши позовні вимоги, ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» просило суд стягнути зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 301 684,59 гривні та три відсотки річних у розмірі 27 226,09 грн, усього 328 910,68 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року позов ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» заборгованість у розмірі 328 910,68 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року залишено без змін.

8 травня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 14-211 цс 18).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у задоволенні позову ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що визначена договором купівлі-продажу ціна продажу квартири відповідає офіційному курсу гривні до долара США на день його укладення (42 196 грн, що складає 22 281 умовних одиниць), а отже, під поняттям «умовна одиниця» сторони розуміли саме долар США.

При цьому районний суд вважав, що рішення прийняте на спільному засіданні Правління та Ради уповноважених представників трудового колективу ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», оформлене протоколом від 29 січня 1997 року № 69, яке передувало укладенню договору купівлі-продажу квартири з відповідачами, є неналежним доказом, оскільки даним рішенням не було передбачено порядок визначення ціни, зокрема не встановлено, що вказана ціна визначається за офіційним курсом певної іноземної валюти на день платежу.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідачі сплатили повну вартість квартири, їх зобов`язання перед позивачем припинилися, відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду про те, що умови пунктів 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення ціни продажу у гривні за курсом долара США до гривні на день укладання договору. При цьому суд врахував чинне на час укладення договору цивільне законодавство та взяв до уваги, що підготовка проекту договору купівлі-продажу була здійснена позивачем - роботодавцем відповідача. Цей факт ніким не оспорюється. Також зазначене підтверджено тим, що ідентичні за змістом договори були укладені з усіма покупцями квартир у будинку АДРЕСА_1 .

У частині тлумачення умов договору апеляційний суд послався на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц).

Отже, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом відповідачі сплатили повну вартість квартири, їх зобов`язання перед позивачем припинилися, у зв`язку із чим правові підстави для задоволення позову ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року й постанову Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Крім того, ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» подано заяву про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, мотивуючи це необхідністю забезпечення єдності судової практики, яка такою не , так як справа містить виключну правову проблему.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» мотивована тим, що судами попередніх інстанцій допущено порушення статті 417 ЦПК України, оскільки ними проігноровано вказівки, які дала Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цієї справи щодо необхідності застосування правил тлумачення правочинів, визначених у ЦПК України.

Наголошує на тому, що сторони погодили, що оплата вартості квартири здійснюється виходячи із розміру кожного платежу у гривнях згідно із офіційним курсом долара США.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме положень частини першої статті 637, частини четвертої статті 213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У липні 2021 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Павловим І. Г. подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що доводи ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» є безпідставними та надуманими, отже, у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Вважає, що відсутні підстави для відступу від уже сформованої практики Верховного Суду у аналогічних справах за участі ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця».

Посилається на те, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/2019 (провадження № 1903св20), є порушенням принципу юридичної визначеності, оскільки жодних обґрунтувань для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду у зазначеній постанові не вказано.

У липні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки сформовані правові висновки у аналогічних справах про стягнення коштів, де ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» є позивачем, а фізичні особи (колишні працівники ) - відповідачами.

Зазначає, що жодної заборгованості за договором купівлі-продажу немає.

Крім того, у липні 2021 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Павловим І. Г. подано клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у якому зазначили, що справа містить виключну правову проблему, а розгляд справи Великою Палатою Верховного Суду необхідний для забезпечення розвитку права й формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи осіб, які подали письмові пояснення у справі

У січні 2022 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Павловим І. Г. подано письмові пояснення у справі, у яких зазначено, що при з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором купівлі-продажу слід зробити висновок, що пункти 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визнання суми, яка підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом НБУ саме на день укладення договору купівлі-продажу.

06 січня 2023 року ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» подала пояснення щодо розгляду справи з урахуванням Науково-правового дослідження з питань тлумачення умов договору купівлі-продажу щодо здійснення розрахунків, у яких зазначила, що для правильного вирішення справи слід враховувати висновки, викладені в науково-правовому дослідженні з питань тлумачення умов договору купівлі-продажу квартири від 06 лютого 1997 року. При цьому до письмових пояснень ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» долучила копію Науково-правового висновку з питань тлумачення умов договору купівлі-продажу щодо здійснення розрахунків № 005/2022 від 19 червня 2022 року.

Крім того, 06 січня 2023 року ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» подала клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у якому зазначено, що справа має виключну правову проблему та підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Посилається на те, що у провадженні судів різних інстанцій знаходиться 7 справ за позовами товариства до фізичних осіб про стягнення заборгованості з оплати вартості квартир, придбаних за аналогічними договорами. У всіх цих справах у судів немає єдності позиції щодо того, на який момент слід рахувати еквівалент вартості квартири в іноземній валюті - станом на дату укладення відповідного договору, чи станом на дату кожного конкретного платежу по такому договору.

У січні 2023 року ОСОБА_1 подала клопотання у якому просить відмовити ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2021 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи за позовом ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на постанову Київського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року (провадження № 61-8829св21).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року провадження у справі поновлено.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 лютого 1997 року між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична Фірма «Дарниця» (продавцем) та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (покупці) укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчено державним нотаріусом сьомої київської державної нотаріальної контори, запис у реєстрі № 3у-620 (том 1, а. с. 6).

У пункті 4 договору зазначено (дослівно): «Продаж здійснено за сорок дві тисячі сто дев`яносто шість гривень, що на момент здійснення операції складає двадцять дві тисячі двісті вісімдесят одну умовну одиницю за курсом Національного банку України на день укладення даного договору».

Згідно з умовою, визначеною пунктом 5 договору, покупець виплачує продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення даного договору.

Сторони також уклали додаткову угоду про порядок здійснення розрахунків за вищевказаним договором, якою було погоджено розмір щомісячної виплати виходячи з еквіваленту 107 умовних одиниць в національній валюті України за курсом НБУ на момент виплати (том 2, а. с. 40-41), проте рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, вказана додаткова угода визнана недійсною у зв`язку з недотриманням нотаріальної форми.

06 червня 2012 року на підставі Закону України «Про акціонерні товариства» Закрите акціонерне товариство «Фармацевтична Фірма «Дарниця» змінило свою організаційну форму і стало ПрАТ «Фармацевтична Фірма «Дарниця».

30 вересня 2016 року між ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» (продавцем, первісним кредитором) та ТОВ «ФК «Інвест Груп» (покупцем, новим кредитором) було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом сьомої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3у620, відповідно до умов якого первісний кредитор продав (відступив) новому кредитору право вимоги до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1, а. с. 72-73).

На підставі договору від 20 березня 2019 року договір купівлі-продажу права вимоги від 30 вересня 2016 року розірвано, отже, ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» знову набуло право вимоги до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На виконання умов договору купівлі-продажу квартири відповідачі за період з лютого 1997 року до вересня 2011 року сплатили на користь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» грошові кошти в сумі 42 196 грн, що підтверджується розрахунковими документами (том 1, а. с. 102-112).

Мотиви передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно із частиною четвертою статті 404 ЦПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 цього Кодексу.

При передачі справ як таких, що містять виключну правову проблему, на розгляд Великої Палати, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.

Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

За якісним критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За своєю правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі № 175/3057/17-к).

При цьому, незважаючи на врахування кількісного та якісного показників, які можуть вказувати на таку проблему, до уваги слід брати й те, що це правова проблема, яка має ажливе значення для судової практики.

З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать також наступні обставини: 1) касаційна скарга мотивована тим, що судами були допущені істотні порушення норм матеріального й процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; 2) норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами нижчестоящих інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між інтересами сторін у справі.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що: 1) справа має принципове значення; 2) судове рішення Великої Палати Верховного Суду необхідне для подальшого розвитку права та забезпечення єдності судової практики, оскільки справа має принципове значення, так як йдеться про правове питання, яке потребує пояснення.

Колегія суддів вважає, що вирішення цих правових питань, з урахуванням наведених вище правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах містить виключну правову проблему для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правові висновки судів попередніх інстанцій, доводи і вимоги касаційної скарги ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та заяву товариства про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Предметом спору у цій справі є вимога ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) від 06 лютого 1997 року.

Підставою звернення ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до суду з цим позовом визначено неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а саме неповну сплату ним вартості квартири - суми, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеного у договорі в умовних одиницях, перерахованого у гривні за курсом долара США на день платежу.

Між сторонами справи існує розбіжність у тлумаченні пунктів 4 та 5 договору купівлі-продажу, якими передбачено, що продаж квартири здійснено за 42 196,00 грн, що на момент здійснення операції складало 22 281 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладання договору, які покупець зобов`язався виплатити продавцю протягом 15 років з моменту укладання договору. І ці пункти покупець виконав.

Отже, предметом спору є застосування положень частин першої і другої статті 533 ЦК України та статті 169 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, щодо можливості виконання грошового зобов`язання у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу, чи на дату укладення договору купівлі-продажу, виходячи із можливості/неможливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку шляхом тлумачення правочину.

У постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 753/10441/14-ц (провадження № 61-253св17) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без задоволення касаційну скаргу ПрАТ «ФФ «Дарниця», дійшовши висновку, що відповідно до положень статті 169 ЦК Української РСР, чинної на час укладення спірної угоди, частини першої та другої статті 533 ЦК України покупцем виконано умови договору купівлі-продажу квартири, сплачено повну вартість квартири у національній валюті України, визначеній у пункті 4 договору, у розмірі 41 955 грн 00 коп.

Правові позиції щодо тлумачення умов, викладених у пунктах 4 і 5 договору купівлі-продажу квартири, сформульовано у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

Разом з тим, після цього, постановою від 17 жовтня 2018 року у справі № 753/22010/14 (провадження № 14-211цс18) Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначила про необхідність встановлення згідно з визначеними частинами третьою та четвертою статті 213 ЦК України правилами тлумачення договорів на трьох його рівнях, попередню та наступну поведінку сторін договору купівлі-продажу квартири, їх майнові інтереси, права й обов`язки, дійсний зміст, природу та мету цього договору, валюту зобов`язання його сторін, особливості проведених розрахунків між ними.

У постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 753/9564/14-ц (провадження № 61-16575св18) за позовом ПАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив касаційну скаргу ПАТ «ФФ «Дарниця» без задоволення, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року - без змін. Цим рішенням Апеляційний суду м. Києва встановив, що відповідачами надано докази, які підтверджують, що вартість квартири, яка була обумовлена в договорі та на сплату якої вони висловлювали свою письмову згоду, сплачена в указаний договором термін та заборгованості вони не мають.

Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду щодо належного виконання відповідачами зобов`язання, виходячи з того, що пункти 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом Національного банку України, саме на день укладання договору купівлі-продажу.

У постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 753/9563/14-ц (провадження № 61-16578св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду також залишив без задоволення касаційну скаргу ПАТ «ФФ «Дарниця» та погодився з позицією Апеляційного суду м. Києва щодо необхідності відмови у позові з огляду на те, що у спірному договорі купівлі-продажу квартири сторони погодили грошовий еквівалент в умовних одиницях здійснюваної у національній валюті операції, при цьому в пункті 4 цього договору зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору, тобто на 06 лютого 1997 року. Сторони не погоджували, що у разі зміни курсу валют, покупці будуть зобов`язані вносити кошти з урахуванням перерахунку, який буде проводитися за зміненим курсом валют. Норма статті 533 ЦК України набрала чинності лише з 01 січня 2004 року, тому у момент укладення договору відповідачі не могли знати, що законодавець передбачить порядок розрахунків, який суттєво обтяжить їх відповідальність.

Водночас, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/19 (провадження № 61-1903св20) за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за укладеним договором та трьох відсотків річних відповідно до положень статті 625 ЦК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність задоволення позову ПрАТ «ФФ «Дарниця», з огляду на таке.

У цій справі Верховний Суд вважав, що погоджуючи умови договору, сторони домовилися, що валютою боргу є «умовні одиниці», а валютою платежу - національна валюта. При цьому необхідно розуміти, що валюта боргу - це валюта, у якій грошове зобов`язання виражене в договорі, а валюта платежу - це та валюта, в якій грошове зобов`язання може бути виконане.

Верховний Суд виходив з того, що подібна практика визначення валюти боргу в еквіваленті була поширеною, загальновідомою на момент вчинення правочину, а чинним законодавством України не заперечується її правомірність. З моменту набрання чинності ЦК України з 01 січня 2004 року відбулася «законодавча реабілітація» умови про визначення валюти боргу у зобов`язанні шляхом визначення еквівалента іноземної валюти, тобто відбулося законодавче визнання правомірності подібної практики у відносинах учасників цивільного обігу.

Ураховуючи положення частин першої, другої статті 533 ЦК України, Верховний Суд у справі № 753/11009/19 виходив з того, що воля набувачів була спрямована на придбання квартири з розстроченням оплати за її купівлю за ціною, визначеною у певній сумі в іноземній валюті (валюта боргу), та оплатою у національній валюті, розрахованою за офіційним курсом іноземної валюти до української гривні станом на день здійснення кожного такого платежу (валюта платежу).

Таким чином, у цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що зміст договору купівлі-продажу, соціально-економічні умови, що існували в державі в момент його укладення, усталена практика цивільного обороту, в якому було запроваджено і широко застосовано різні правові механізми, спрямовані на захист та врахування інтересів кредитора у грошовому зобов`язанні в умовах надмірної інфляції.

При цьому, у пункті 4 договору встановлено умову, за змістом якої застосовано еквівалент валюти платежу до іноземної валюти - долара США, сума якої визначена у період укладення договору.

Саме на необхідності урахування правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/19 (№ 753/21770/14) (провадження № 61-1903св20), наполягає заявник у справі, яка переглядається у порядку касаційного провадження.

За наслідками розгляду справи № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановою від 05 грудня 2022 року касаційну скаргу ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» залишено без задоволення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у зазначеній справі відступив від висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/19 (провадження № 61-1903св20) за позовом ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за укладеним договором та трьох відсотків річних щодо незастосування у справі з подібними фактичними обставинами до умов укладеного правочину правила тлумачення contra proferentem.

Разом з тим, у вказаній справі було викладено окрему думку двома суддями Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (посилання на окрему думку й коментар міститься і в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 760/20948/16, провадження № 14-70цс22).

В окремій думці судді Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначили, що тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Застосовуючи до спірних умов договору положення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, потрібно виходити з того, що правовідносини з виконання спірного договору між сторонами тривали, відповідно до них підлягають застосуванню правила статті 533 ЦК України.

Сенс запровадження поряд з валютою платежу також і валюти боргу полягає у тому, щоб прив`язати розмір грошового зобов`язання до певної стабільної у вартісній спроможності суми, вираженої у стійкішій ніж українська гривня твердій іноземній валюті, з тією метою, щоб розрахувати розмір кожного платежу в еквіваленті до такої твердої та стабільної іноземної валюти станом на момент його здійснення.

У справі, що переглядалася, аналіз пунктів 4, 5 договору купівлі-продажу дає підстави для висновку, що визначення ціни предмета договору купівлі-продажу має дві складові - 31 721, 00 грн, що на момент здійснення операції відповідало 16 750, 00 умовних одиниць, які розумілися сторонами як долари США за курсом Національного банку України на день укладення цього договору.

Положення договору не містять альтернативних умов, відповідно до яких боржник мав право на власний розсуд обрати, яку суму боргу він має сплатити як вартість квартири, що становитиме належне виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу, зокрема, 31 721, 00 грн або 16 750, 00 умовних одиниць. Умови договору щодо ціни придбаної квартири є достатньо чіткими та зрозумілими. Відповідно до цих умов покупець мав сплатити продавцю суму, яка відповідає 16 750, 00 умовних одиниць, під якими розуміються долари США, за курсом Національного банку України в гривнях України.

Тобто дії боржника у наведеному грошовому зобов`язанні лише тоді можуть призводити до його припинення в силу виконання, коли вони за своїм змістом задовольнятимуть усім умовам щодо здійснення оплати. За відсутності окремого застереження у тексті договору та за наявності двох вимог до належного виконання обов`язку з оплати купівельної суми дії боржника мають відповідати цим умовам одночасно.

Викладене дає підстави для висновку, що станом на день постановлення рішення у справі, розмір зобов`язання підлягав визначенню в українській гривні за відповідним курсом до долара США, станом на такий день.

В окремій думці зазначається, що об`єднана палата безпідставно відхилила посилання заявника на необхідність застосування до спірних правовідносин рішення ЄСПЛ щдодо платежу на час виконання договору, вважаючи його нерелевантним.

Наявність різної правозастосовної практики щодо вирішення подібних спорів при однакових фактичних і правових обставинах та при подібних правовідносинах на рівні Верховного Суду зумовлюватиме ухвалення судами попередніх інстанцій протилежних за змістом судових рішень, що свідчить про виключну правову проблему в державі.

Вирішення зазначеної правової проблеми пов`язане із застосуванням частин першої, другої статті 533 ЦК України та статті 169 ЦК УРСР щодо можливості виконання грошового зобов`язання у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу.

При цьому правовою проблемою, що підлягає вирішенню, є необхідність встановлення згідно з визначеними правилами тлумачення договорів, враховуючи звичаї ділового обороту, попередню та наступну поведінку сторін договору купівлі-продажу квартири, їх майнові інтереси, права й обов`язки, дійсний зміст, природу та мету цього договору, вартість квартири, валюту зобов`язання покупця, особливості проведених розрахунків між ними.

При цьому однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Зважаючи на наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з метою забезпечення принципу правової визначеності в державі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року).

Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, від 21 жовтня 2013 року).

Керуючись частиною п`ятою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задовольнити.

Справу № 753/2971/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна, передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець