У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року справа № 542/1667/20

провадження № 2-п/542/1/23

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Бабенко М.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Панченко О.О.,

представника позивача ОСОБА_2 адвоката Плішкіна Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нові Санжари заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Панченко Олени Олександрівни про перегляд заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.09.2021 у справі №542/1667/20 за позовом ОСОБА_2 до Новосанжарської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в :

20 січня 2023 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Панченко Олени Олександрівни про перегляд заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.09.2021 у справі №542/1667/20 за позовом ОСОБА_2 до Новосанжарської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності.

В обгрунтування заяви представник заявника посилалася на те, що у грудні 2022 року зайшовши в додаток Дія, ОСОБА_1 з`ясував, що його викликали як заінтересовану особу до Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі № 542/1553/20 на 13:00 год. 31.10.2022. Звернувшись до адвоката, з Єдиного державного реєстру судових рішень було роздруковано ухвалу у справі № 542/1553/20 від 31.01.2022. Зі змісту даної ухвали було з`ясовано, що у провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області перебувала справа № 542/1667/20.

Вказала, що заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.09.2021 у справі №542/1667/20 позов ОСОБА_2 до Новосанжарської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 , про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності задоволено. Із змісту заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.09.2021 у справі № 542/1667/20 ОСОБА_1 стало відомо про існування рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31.08.2020 у цивільній справі № 542/895/20 за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник відповідача - адвокат Панченко Олена Олександрівна вважала, що заочне рішення Новосанжарського районного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 542/1667/20 повинно бути скасовано, а справа повинна бути призначена до судового розгляду у відповідності до ст. 287 ЦПК України, оскільки:

1)судові повістки поверталися з відмітками про повернення «інші причини», не з підстави «відмова адресата». Лише повернення судової повістки з відміткою «відмова адресата» є в силу приписів ст. 130 ЦПК України належним повідомленням відповідача. Оголошення на сайті Судова влада України робиться лише у випадку, якщо невідоме місце проживання відповідача, в даному випадку місце проживання відповідача суду було відоме;

2) позивачем невірно було визначено склад учасників у справі. Відповідачем у справі позивач визначив Новосанжарську державну нотаріальну контору. Нотаріус не може бути відповідачем у тих судових справах, в яких позивач оспорює достовірність засвідченого факту, права і обов`язки, основані на вчиненій нотаріальній дії, чи правильність документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, або коли іншими особами оскаржуються права і обов`язки, набуття яких пов`язане із вчиненням нотаріальних дій. Визнання недійсним нотаріального акта, вчиненого не нотаріусом, не тягне за собою для нотаріуса жодних правових наслідків. Відсутня потенційна можливість пред`явлення до нотаріуса позову про відшкодування шкоди, заподіяної його незаконними або недбалими діями;

3) позивачем було порушено вимоги Закону України «Про судовий збір». З ухвали суду від 25.06.2020 вбачається, що представник позивача подав 25.06.2020 до суду заяву про уточнення позовних вимог. Позивачем було заявлено 4 (чотири) позовні вимоги немайнового характеру, проте було сплачено за 2 (дві) немайнові вимоги в сумі 1681,60 гри. замість 3363,20 гри;

4) позивачем було порушено вимоги ч. 5 статті 49 ЦПК України. З ухвали суду від 25.06.2020 вбачається, що представник позивача подав 25.06.2020 до суду заяву про уточнення позовних вимог. Суд повинен був не прийняти до розгляду та повернути позивачу уточнення до позовної вимоги, оскільки позивач всупереч вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України, не надав доказів надіслання даного уточнення на адресу відповідачів;

5) судом не було враховано той факт, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв ОСОБА_5 , який на момент смерті матері був пенсіонером. Тобто, навіть не залежно від того, що є заповіт, він мав право в будь-якому випадку на 1/2 частку у спадковому майні, яку після його смерті повинен був успадкувати ОСОБА_1 . Наразі до Полтавського апеляційного суду оскаржено рішення суду від 31.08.2020 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Панченко О.О. заяву підтримала та просила її задовольнити. Пояснення надала аналогічні, викладеним у заяві.

Представника позивача ОСОБА_2 адвокат Плішкін Ю.С. в судовому засіданні вказав, що заява є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши представника відповідача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

За правилами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник (ст. 285 ЦПК України).

Положеннями ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

А відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналогічні положення викладено також і в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2.

З наведеного слідує, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин одночасно: відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

При цьому, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до суду, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути достатньою підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть слугувати підставою для ухвалення рішення, протилежного заочному рішенню повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити, що судові засідання у справі призначались неодноразово: 11.03.2021, 25.03.2021, 16.04.2021, 28.05.2021, 11.06.2021, 25.06.2021, 13.07.2021, 28.07.2021, 06.09.2021.

На жодне з призначених судових засідань відповідач ОСОБА_1 не з`явився.

При цьому, судом вживалися заходи щодо належного його сповіщення про день та час розгляду справи.

Так, відповідно до інформації, отриманої судом у порядку ст. 187 ЦПК України, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою йому було направлено судові виклики на всі призначені судові засідання.

При цьому, судові виклики, направлені відповідачу ОСОБА_1 на 11.03.2021, 25.03.2021, 16.04.2021 не було вручено відповідачу та вони повернулись до суду з відміткою «інші причини».

Судові виклики в судові засідання на 28.05.2021, 11.06.2021, 25.06.2021, 13.07.2021 та 06.09.2021 (судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення) також не було вручено відповідачу та вони повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній». А судовий виклик на 28.07.2021 повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З наведеного слідує, що про день та час розгляду справи- 06.09.2021 (судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення) відповідач був повідомлений належним чином- за правилами пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У поданій до суду заяві про перегляд заочного рішення відповідач взагалі не вказав причину неотримання ним судових викликів за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, не заперечив факт його проживання за зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 , відповідно, не надав до суду доказів поважності причин неотримання ним судових викликів на всі призначені судом дати судових засідань та доказів причин неявки у ці засідання та неподання ним відзиву на позовну заяву.

При цьому, посилання у заяві про перегляд заочного рішення на перебування відповідача на лікуванні у хірургічному відділенні КП «1-ї міської клінічної лікарні ПМР» суд не може брати до уваги, оскільки відповідно до наданої до суду виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого відповідач перебував там у період з 03.09.2022 по 02.11.2022, тобто через рік після ухвалення судом заочного рішення.

Крім того, у поданій заяві заявником не наведено та до заяви не додано доказів, які можуть бути підставою для задоволення заяви про перегляд заочного рішення, які мають істотне значення для вирішення справи.

При цьому, додані до заяви про перегляд заочного рішення документи маються у матеріалах справи та їм було надано оцінку під час ухвалення рішення.

Суд також відхиляє доводи представника відповідача стосовно порушення вимог ч. 5 статті 49 ЦПК України при вирішенні питання про прийняття уточненої позовної заяви.

Так, встановлено, що звертаючись до суду із заявою про уточнення позовних вимог позивачем було надано в додатках до цієї зави докази направлення її копії відповідачу. Виконання вказаної вимоги закону було враховано судом під час постановлення ухвали про прийняття заяви про уточнення позовних вимог.

Посилання представника відповідача на оскарження рішення суду від 31.08.2020 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та про наявність підстав для спадкування обов`язкової частки у спадщині, на переконання суду, можуть бути підставами для перегляду рішення суду за правилами ч. 2 ст. 423 ЦПК України та, в свою чергу, не можуть слугувати підставою для перегляду заочного рішення, виключний перелік яких визначений ч. 1 ст. 288 ЦПК України.

Таким чином, у даній ситуації суд виходить з того, що оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність причин неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин, як окремо кожної так і у їх сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Судом при постановленні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року, Європейський суд з прав людини одним з основоположних аспектів верховенства права проголошує принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону спору про громадянські права та обов`язки цивільного характеру. Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України». Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі «Рябих проти Росії»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII), зокрема, зазначено, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, з підстав, наведених у заяві про його перегляд буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Водночас, у контексті оцінки доводів учасників справи суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів, суд вважає, що ключові доводи, аргументи та докази у справі отримали достатню оцінку.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. 280-289 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Панченко Олени Олександрівни про перегляд заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.09.2021 у справі №542/1667/20 за позовом ОСОБА_2 до Новосанжарської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності - залишити без задоволення.

Роз`яснити сторонам, що заочне рішення ними, та/або їх представниками може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів через суд першої інстанції. Строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М. І.

Повний текст ухвали виготовлено 27 лютого 2023 року.