Справа № 486/1201/21
Провадження № 2/486/22/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О.І.,

при секретарі - Салагорі С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнської міської територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири не дійсним,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

26.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Южноукраїнської міської територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору дарування квартири не дійсним.

В обґрунтування позову вказує, що 01.09.2020 року уклала договір дарування квартири АДРЕСА_1 , згідно якого подарувала власну квартиру своєму єдиному сину ОСОБА_3 .. Даний договір укладався нею при тяжких особливих обставинах, оскільки в неї є онкологічне захворювання. На 03.09.2020 року було призначено проведення хірургічної операції. Тому вона не знала як пройде операція та які наслідки будуть для її стану здоров`я, у зв`язку з чим вирішила подарувати свою власну квартиру своєму єдиному синові, оскільки він проживав разом із нею і піклувався про неї. 03.09.2020 року їй було ампутовано ліву молочну залозу. Після цього вона проходила курси хіміотерапії, зараз перебуває у стані ремісії. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_3 помер. Після його смерті вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо про те, що її онук ОСОБА_2 також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вказує на те, що якщо б вона не була хворою на онкологічне захворювання, то вона б не укладала даний договір дарування. Її син ОСОБА_3 за життя був двічі одружений та від першого шлюбу є повнолітній син ОСОБА_2 .. Обидва шлюби розірвані. Дана квартира є її єдиним житлом, іншого житла у неї не має, тому вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.08.2021 року було відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 (онука позивачки).

Представник позивача не з`явилась у судове засідання, однак направила на адресу суду заяву, у якій позовну заяву підтримує та просить її задовольнити та розглядати справу без її участі.

Позивач також не з`явилась до суду, проте направила на адресу суду заяву, у якій просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача Южноукраїнської міської територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області до суду не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, у якій проти позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом відправлення судових повісток та розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.09.2020 року між позивачем ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Рихальською О.В., зареєстрований у реєстрі за №1360 (а.с. 11-13).

Згідно з даним договором дарування ОСОБА_1 передала у особисту приватну власність, безоплатно та без будь-яких умов, своєму синові ОСОБА_3 квартиру за АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 14).

Згідно до свідоцтва про смерть, виданого Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за актовим записом №488, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 47 років (а.с. 18).

Позивач на момент вчинення правочину мала онкологічне захворювання та 03.09.2020 року відбулась хірургічна операція ампутовано ліву молочну залозу, що підтверджується медичними документами (а.с. 5-10).

Позивачка просить визнати договір дарування недійсним, оскільки вона не знала, як пройшла б її операція.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування і одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України встановлено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на момент вчинення правочину позивач мала онкологічне захворювання та не могла знати наслідки хірургічного втручання, суд вважає за необхідне визнати договір дарування квартири, укладений 01.09.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Рихальською О.В., зареєстрований у реєстрі за №1360, недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 203, 215, 216, 233, 236, 717 ЦК України, ст. 11-13, 76-81, 82, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Южноукраїнської міської територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору дарування квартири не дійсним, задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 01.09.2020 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Нововікторівка Добровеличківського району Кіровоградської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В., зареєстрований у реєстрі за №1360, недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О.І. Савін