Дата документу 01.03.2023Справа № 554/2800/22
Провадження № 2/554/1449/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Сорока Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП « ОСОБА_2 » про стягнення компенсації за дні невикористаних щорічних основних відпусток,-

встановив:

У квітні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП « ОСОБА_2 » про стягнення компенсації за дні невикористаних щорічних основних відпусток за період з 18 грудня 2018 року по 28 вересня 2020 року в сумі 5541,87 грн..

В обґрунтування позову позивачка вказує, що з 18.12.2018р. по 28.09.2020р. знаходилась y трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (далі - Відповідач), як продавець продовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться на ринку СТ «Полтавський продовольчий ринок» (м. Полтава, вул. Новий Базар, 37) та фізична особа, яка використовує найману працю, пов`язану з наданням послуг. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці ( НОМЕР_1 ).

Після розірвання трудових правовідносин з Відповідачем, з боку останнього, позивачу не було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 18.12.2018р. по 28.09.2020р., який складає 5541,87 грн. (п?ять тисяч п`ятсот сорок одна гривня 87 коп.).

Посилаючись на вищезазначені обставини та норми трудового законодавства, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та просила задовольнити його у повному обсязі.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтава від 29 квітня 2022 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.(а.с.11-12)

19.12.2022 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача ФОП « ОСОБА_2 » проти позову заперечила, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог.

Зазначила, що з 18.12.2018 року по 28.09.2020 року ОСОБА_1 знаходилась у трудових відносинах з відповідачем - ФОП ОСОБА_2 при цьому всі необхідні компенсації та відпускні виплати останній були своєчасно виплачені.

Так, наказом (розпорядженням) № 18 від 17 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_2 прийнято на роботу з 18.12.2018 року ОСОБА_1 продавцем продовольчих товарів.

Наказом (розпорядженням) № l5 від 01.09.2019 року продавцю продовольчих товарів ОСОБА_1 надана щорічна основна відпустка за період роботи за період роботи з 18 грудня 2018 року по 17 грудня 2019 року. Період відпустки з 07.12.2019 по 31.12.2019 року на 24 календарні дні.

Згідно відомості на виплату грошей від 02. 12.2019 року № 27 ОСОБА_1 було виплачено 2 740,40 грн. (дві тисячі сімсот сорок грн. 40 коп. відпускних за грудень 2019 року.

Наказом (розпорядженням) № 15/1 від 01.09.2020 року продавцюпродовольчих товарів ОСОБА_1 надана щорічна основна відпустка за період роботи за період роботи з 18 грудня 2019 по 17 грудня 2020 року. Період відпустки 15 вересня 2020 року по 28 вересня 2020 року на 14 календарних днів.

Згідно відомості на виплату грошей №20 від 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 було виплачено 1754.30 грн. ( одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири гривні 30 коп.)відпускних за вересень 2020 року .

Згідно відомості на виплату грошей № 22 від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 було виплачено 743,40 грн. (сімсот сорок три гривні 40 коп.) компенсацію за невикористану відпустку у 2020 році.

Наказом (розпорядженням) № 621 від 28.09.2020 року було припинено трудовий договір між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ст. 38 К3пП України (за власним бажанням).

Таким чином, при звільнені позивачці ОСОБА_1 28.09.2020 року останній було сплачено компенсація за невикористану відпустку.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Щорічна основна відпустка, яка гарантована ст. 75 КЗпП та ст. 6 Закону України «Про відпустки» ( далі- Закон) і тривалість якої становить не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору, позивачу не надавалась.

Якщо прочитати преамбулу до Закону то можна дізнатися, для чого взагалі працівникам надаються відпустки: для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Із зазначеного очевидно, що щорічна відпустка є законним правом працівника, яке йому надається статтею 74 КЗпП і статтею 2 Закону.

Не надаючи працівникові у визначений законом строк щорічну відпустку, роботодавець не лише порушує його права, а й діє всупереч своїм інтересам щодо роботи на підприємстві «працездатних, здорових і всебічно розвинених осіб».

Отже, надання щорічних відпусток є прямим обов`язком роботодавця, і не виконуючи його, роботодавець порушує законодавство про працю, за що передбачена відповідальність.

Згідно статті 24 Закону, ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

14.02.2022р. позивачка написала письмову заяву про нарахування та надання їй грошової компенсації за 88 днів відпусток, не використаних протягом минулих років з 18.12.2018р. по 28.09.2020р. та відправила її Відповідачу рекомендованим листом. Відповіді на даний час так і не отримала.

Також позивачкою було проведено розрахунок компенсації за дні невикористаних щорічних основних відпусток за період з 18.12.2018р. по 28.09.2020р., який складає 5541,87 грн. (п`ять тисяч п`ятсот сорок одна гривня 87 коп.).

Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 К3пП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.

Однак, 28.09.2020р. в день звільнення позивачки, Відповідач письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України.

У відповідності з ч. 1ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення.

Згідно ст.ст. 74-84 КЗпП України, громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що компенсацію за невикористану відпустку позивачці слід обраховувати за період з 18 грудня 2018 року по 28 вересня 2020 рік ( за відпрацьований період).

Згідно з правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплатичасу відпусток або компенсації заневикористані відпусткипроводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні переднаданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповіднукількість календарнихднів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаютьсясвяткові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Позивачкою самостійно здійсненні розрахунки компенсації за дні невикористаних щорічних відпусток за період 18 грудня 2018 року по 28 вересня 2020 рік, який складає 5541,87 грн., у зв`язку з чим суд погоджується з розрахунком і приходить до висновку задовольнити позовну вимоги.

Доводи представника відповідачів про те, що ОСОБА_1 за увесь її період роботи з 18 грудня 2018 року і по день звільнення надавалась щорічна оплачувана відпустка і підписувалася особисто позивачкою, суд до уваги не приймає, оскільки не доведені ті обставини, що вона отримала виплати по компенсації за невикористану відпустку.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнення з відповідача на її користь невиплаченої при звільненні грошової компенсації за невикористанні дні щорічних основних відпусток.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.10, 13, 17,78-84,116,117 КЗпП України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ФОП « ОСОБА_2 » про стягнення компенсації за дні невикористаних щорічних основних відпусток -задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН № НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) невиплачену при звільненні працівника грошову компенсацю за невикористанні дні щорічних основних відпусток за період 18 грудня 2018 року по 28 вересня 2020 року в сумі 5541,87 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 .

Відповідач: Фізична особа підприємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

(ІПН № НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ).

Суддя В.М. Бугрій