Справа № 522/2197/13-ц
Провадження № 4-с/522/16/23
УХВАЛА

27 лютого 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката Стрезєва Анатолія Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі, також Білгород-Дністровський ВДВС) щодо незняття арешту з майна боржника, визнання їх неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Стрезєв Анатолій Іванович, в інтересах ОСОБА_1 (надалі - Скаржник), звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Білгород-Дністровського ДВС, в якій просив зобов`язати Білгород-Дністровський ВДВС зняти арешт з майна боржника.

Ухвалою суду від 02 січня 2023р. відкрито провадження по справі.

В подальшому, скаржником направлено до суду доповнену скаргу на дії державного виконавця Білгород-Дністровського ДВС, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Білгород-Дністровського ВДВС щодо відмови у знятті арешту з всього рухомого та нерухомого майна Боржника, накладеного постановою від 05.06.2019р. у виконавчому провадженні № 4469843 та зобов`язати Білгород-Дністровський ВДВС зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна, належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) який накладено постановою про арешт майна боржника від 05.06.2019 у виконавчому провадженні № 44699843.

На обґрунтування скарги вказав, що при примусовому виконанні виконавчого листа № №522/2197/13-ц, виданого 04 квітня 2013р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 29 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнення додаткових витрат щомісячно у розмірі 300 гривень, починаючи з 29 січня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно.

Вважає, що підстави для звернення стягнення на його майно відсутні, на його думку, заборгованість виникла внаслідок невинесення державним виконавцем постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Також стверджує, що заборгованість з аліментів погашена повністю і наявна переплата, аліменти сплачуються щомісячно, ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід, а тому відсутні підстави для подальшого продовження арешту майна. Так як державний виконавець відмовила у знятті арешту з майна звернувся до суду із вказаною скаргою.

31.01.2023 року до суду надійшов лист Відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому зазначено, що проти скарги не заперечує, просить суд розглянути скаргу за відсутності представника Білгород-Дністровського ВДВС.

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явились, від представника надійшло клопотання в якому просить провести судове засідання, призначене на 27.02.2023р. без участі скаржника та його представника, скаргу задовольнити в повному обсязі.

Справа розглянута на підставі матеріалів справи та за відсутності учасників справи, що з урахуванням наданих заяв сторін про розгляд справи у їх відсутність та положень частини другої статті 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На примусове виконання виконавчого листа № №522/2197/13-ц, виданого 04 квітня 2013р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 29 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнення додаткових витрат щомісячно у розмірі 300 гривень, починаючи з 29 січня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.09.2014р. у Другому приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 44699843.

05.06.2019 року, у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду самостійно та відсутністю документальних підтверджень виконання рішення суду, для забезпечення виконання рішення, державним виконавцем було звернуто стягнення на майно боржника шляхом винесення оскаржуваної постанови про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно що належить боржнику ОСОБА_1 .

Також, 05.06.2019р. було встановлено боржнику, ОСОБА_1 , тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Одночасно, 05.06.2019р. боржнику, ОСОБА_1 , було встановлено тимчасове обмеження у праві полювання.

Також, 05.06.2019р., державним виконавцем було встановлено боржнику, ОСОБА_1 , тимчасове обмеження у праві користування зброєю.

Цього ж дня, 05.06.2019р., також було встановлено боржнику, ОСОБА_1 , тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

05.06.2019р., внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників та накладено штраф в сумі 49 9919,42 грн.

19.09.2019р., на підставі наданих боржником квитанцій про сплату аліментів та розмір заробітної плати за період з 01.05.2013р. по 19.09.2019р., державним виконавцем було скасовано всі заходи примусового виконання у вигляді тимчасових обмежень щодо боржника, скасовано штраф, накладений 05.06.2019р. ВП № 44699843. Однак, арешт, накладений постановою про арешт майна боржника від 05.06.2019р. у виконавчому провадженні № 44699843 знято не було.

09.07.2021року по виконавчому провадженню було винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі заяви щодо передачі матеріалів виконавчого провадження в Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в зв`язку з тим, що боржник працює та проживає в м. Білгород-Дністровському. На 01.07.2021 року при передачі виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого, встановлено що за боржником відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

26.08.2021 року дане виконавче провадження було прийнято головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Абловою Ольгою Анатоліївною, у зв`язку із його надходженням.

Згідно відповіді Білгород-Дністровського ВДВС від 24.10.2022 вих. № 45307/21.3-57, надану на заяву щодо надання розрахунку заборгованості по аліментам та скасування заходів примусового виконання, було відмовлено у знятті арешту з майна боржника та запропоновано вирішити це питання у судовому порядку.

Згідно доданого до скарги розрахунку заборгованості від 24.10.2022р., складеного головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Абловою Ольгою Анатоліївною, заборгованість зі сплати аліментів за станом на 24.10.2022 відсутня. Встановлено переплату в сумі 43,30 грн.

Згідно доданих до скарги довідок, боржник ОСОБА_1 є офіційно працевлаштованим та отримує регулярний дохід з 01.02.2014р.

З аналізу наведеного, суд вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно інформації про виконавче провадження, підставою для зняття всіх заходів примусового виконання у вигляді тимчасових обмежень щодо боржника та скасування штрафу слугували надані боржником квитанції про сплату аліментів та розмір заробітної плати. Тобто, державний виконавець маючи достовірні відомості про джерело доходів боржника та їх розмір, згідно ч. 6 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» мав винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, та таке відрахування аліментів здійснювалось би працедавцем, що унеможливило б виникнення такої заборгованості та забезпечило б належний контроль державним виконавцем за примусовим виконанням рішення суду.

Також, державним виконавцем при проведенні розрахунку було встановлено відсутність заборгованості на момент відмови у знятті арешту, більш того встановлена переплата в сумі 43,30 грн., що також є підставою для зняття арешту з майна боржника платника аліментів з урахуванням працевлаштованості боржника та отримання ним регулярного доходу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закон № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закон № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною другою статті 71 Закон № 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статті 48, 56 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Пунктом 7 ч. 4 ст. 59 визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Частиною 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із аналізу наведеної норми Закон № 1404-VIII слідує, що підставою для зняття державним виконавцем раніше накладеного арешту на майно боржника є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За змістом цієї норми таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Таким чином боржником доведено, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, а саме зверненням стягнення на його заробітну плату, заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Таким чином, у державного виконавця наявні усі підстави, передбачені пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закон № 1404-VIII, для зняття арешту з майна, але в порушення приписів наведеної норми такий арешт державним виконавцем знято не було.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про правомірність скарги, оскільки боржником доведено та обґрунтовано неправомірність дій державного виконавця щодо незняття арешту з його нерухомого майна, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статями 447 - 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аблової О.А. щодо відмови у знятті арешту з всього рухомого та нерухомого майна Боржника, накладені постановою від 05.06.2019р. у виконавчому провадженні № 44699843.

Зобов`язати Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна, належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) який накладено постановою про арешт майна боржника від 05.06.2019 ВП № 44699843.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 27.02.2023.

Суддя Р.Д. Абухін

27.02.2023