РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Палун І.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що Позивач з Відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та від даного шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу, діти проживали з матір`ю Відповідача ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 російської федерації де діти відвідували дитсадок, а в літню пору діти проживали разом з Позивачем в м. Одесі. Протягом останніх місяців, перед зверненням до суду, малолітні діти проживали з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка останні місяці бачилась з дітьми, проводила з ними час коли приїздила до м. Одеси та наприкінці серпня 2021 року Відповідачка виявила бажання вкотре побачитися з дітьми, проте під час зустрічі відбулася сварка, за результатами якої Відповідачка покинула територію України 04 вересня 2021 року перетнувши державний кордон разом з донькою, а син продовжував проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Як зазначає Позивач. Він має все необхідне для забезпечення динамічного та всебічного розвитку дітей, оскільки Позивач забезпечений житлом, не має негативних характеристик, працевлаштований та його робота дозволяє приймати участь в повсякденному житті дітей. А відповідачка дозволяла собі неврівноважену поведінку, насильно відібрала доньку у батька, вивезла її за межі України тим самим розлучивши дитину з її рідним братом та батьком.

У зв`язку з вищевикладеним, Позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

29 липня 2022 року від Відповідача на електронну адресу суду надійшли пояснення по суті справи.

22 серпня 2022 року від представника відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування ПРА ОМР до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР від 16.08.2022 року № 01-11/1126/1 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

24 серпня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи.

12 жовтня 2022 року від Позивача до суду надійшли письмові пояснення та заява про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року прийнято заяву позивача про зміну предмету позову.

Заяву ОСОБА_1 про залишення позовних вимог про стягнення аліментів без розгляду задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 5 000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття залишено без розгляду.

Продовжено слухати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей. Позивач просить: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; залишити проживати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Протокольною ухвалою суду від 28 листопада 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до слухання по суті.

19 грудня 2022 року від Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судове засідання 12 січня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстровану шлюбі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 року по справі № 522/17326/19 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 01 березня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (актовий запис №312).

Від даного шлюбу у сторін є спільні діти:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 19 травня 2020 року, серія № НОМЕР_3 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 19 травня 2020 року, серія № НОМЕР_4 .

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось учасниками справи під час розгляду справи між сторонами склались обставини, у відповідності до яких малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_1 в м. Одесі, а малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з 04.09.2021 року разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: російська федерація, АДРЕСА_3 .

У зв`язку з чим, з врахуванням заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову від 12 жовтня 2022 року, позивач просив визначити місце проживання малолітнього сина з батьком та залишити проживати малолітню доньку з матір`ю.

Враховуючи викладене, між сторонами існує спір з приводу місця проживання дітей.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В матеріалах справи є Висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР від 16.08.2022 року № 01-11/1126/1 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » відповідно до якого вирішено вважати доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

Верховний Суд у провадженні N 61-9074св20 за аналогічним спором звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її дол. випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Позивач зазначає, що на момент розгляду справи у малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ним склались тісні соціальні зв`язки, а саме дитина навчається в Одеській приватній загальноосвітній І-ІІІ ступенів школі «Вєда», Позивачем укладено для сина декларацію № 0001-20Х6-3НА0 з сімейним лікарем КНП «Дитяча міська поліклініка № 3» Одеської міської ради, син ходить на брейкданс з 2021 року, де в нього з`явились нові друзі. Також, Позивач просив врахувати, що в місті Одесі проживає дідусь та бабця малолітнього ОСОБА_3 з якими також склалися тісні соціальні зв`язки.

Разом з цим, з ОСОБА_2 з 04.09.2021 року проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: російська федерація, АДРЕСА_3 .

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 205/1621/18 (провадження № 61-23366св19).

Під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, насамперед, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста 7 Спори у справах щодо визначення місця проживання дитини Огляд судової практики КЦС ВС прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідний висновок викладений в постанові Верховного Суду 21 травня 2020 року у справі № 587/2134/17 (провадження № 61-37492св18). Аналогічна правова позиція також викладена в: постанові КЦС ВС від 16 листопада 2020 року у справі № 313/310/18; постанові КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі № 127/15879/17-ц; постанові КЦС ВС від 14 липня 2020 року у справі № 127/28537/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Отже, врахувавши інтереси малолітніх дітей, їх психологічний стан та обставини, які склались між сторонами, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина з батьком, з яким він фактично проживає тривалий час та залишення проживання малолітньої донька з матір`ю з якою вона фактично проживає в іншій країні, що буде відповідати найкращим інтересам дітей.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею когось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18)

Слід зазначити, що Відповідач надаючи свої письмові пояснення від 29 липня 2022 року надала до суду копію (далі мовою оригіналу) «Решение именем российской федерации от 08.04.2022 года», яке суд не приймає до уваги, оскільки Верховною Радою 01 грудня 2022 року прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Разом з цим, суд погоджується з доводами Позивача, що письмові пояснення від 29 липня 2022 року не є належним чином оформленими та подані до суду не у відповідності до вимог цивільного процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. 24 Конституції України; ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" ; ст.ст. 141,160, 161,171 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Залишити проживати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 13 січня 2023 року.

Суддя Л. М. Чернявська