Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Національного природного парку «Голосіївський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача в порядку регресу 151 162, 48 гр.

Посилається в позові на те, що з 16 липня 2019 року по 13 травня 2021 року відповідач перебував на посаді директора Національного природного парку «Голосіївський» згідно з контрактом від 16 липня 2019 року № 8/2019.

Наказом від 09 грудня 2019 року № 90/ос за підписом відповідача, як директора парку, було звільнено ОСОБА_2 із займаної посади заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення на підставі п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року скасовано з ухваленням нового судового рішення, яким позов ОСОБА_2 до НПП «Голосіївський» задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Голосіївський» з 09 грудня 2019 року.

Стягнуто з НПП «Голосіївський» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 151 162, 48 гр.

На виконання вказаної постанови наказом НПП «Голосіївський» від 29 червня 2021 року № 45-1/ос ОСОБА_2 поновлено на роботі та проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 151 162, 48 гр.

З огляду на це та враховуючи положення п.8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 16 листопада 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 19 грудня 2022 року.

/ а. с. 30 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно п. 8 ст. 134 КЗпП України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації.

За змістом ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, зокрема, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону.

Судом встановлено, що наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 327-о від 16 липня 2019 року відповідача призначено на посаду директора національного природного парку «Голосіївський».

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 127-о від 30 квітня 2021 року відповідача звільнено з посади директора Національного природного парку «Голосіївський» 13 травня 2021 року за угодою сторін, за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Під час перебування на посаді директора національного природного парку «Голосіївський» наказом №90/ос від 09 грудня 2019 року «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_3 , ОСОБА_2 », підписаного відповідачем, ОСОБА_2 був звільнений з роботи п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

/ а. с. 4, 6, 8 /

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року в позові ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року було скасовано з ухваленням нового судового рішення.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» з 09 грудня 2019 року.

Стягнуто з Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2019 року по день ухвалення судового рішення у розмірі 151 162, 48 гр.

Допущено негайне виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» з 09 грудня 2019 року та про стягнення середнього заробітку за один місяць.

/ а. с. 9 - 14 /

На виконання рішення суду нказом Національного природного парку «Голосіївський» № 45-1/ос від 29 червня 2021 року ОСОБА_2 поновлено на роботі.

На виконання рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу між Національним природним парком «Голосіївський» та ОСОБА_2 було укладено Угоду про реструктуризацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу від 22 липня 2021 року, відповідно до п. 2 якої установа зобов`язалася сплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 151 162, 48 гр. рівними частинами в розмірі 5 000, 00 гр. щомісячно протягом 31 місяця.

З матеріалів справи вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 151 162, 48 гр. було виплачено достроково, що підтверджується актом про виконання Угоди про реструктуризацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу від 22 липня 2021 року, підписаним 26 листопада 2021 року, та розрахунковими листками за липень - листопад 2021 року.

/ а. с. 15 - 22 /

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В п.13 постанови Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду трудових спорів» визначено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11.04.1992) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявленої заподіяної працівником шкоди.

В п.20 постанови Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

З Акту про виконання Угоди про реструктуризацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу вбачається, що її дія була припинена 26 листопада 2021 року в зв`язку з виконанням.

Позивач звернувся до суду з позовом з дотриманням встановленого ст.233 КЗпП України строку.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідач, отримавши позов з додатками, відзив на позов не подав, приведених позивачем обставин не спростував.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а суму до стягнення доведеною.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 130, 134, 233, 237 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного природного парку «Голосіївський» 151 162, 48 гр. матеріальної шкоди та 2 393, 00 гр. судового збору.

Позивач: Національний природний парк «Голосіївський», адреса: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Липківського, 35, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва