КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1087/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року в складі судді Шевченко Т. М.,

встановив:

26.10.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» (далі - ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН»), про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилалась на ті підстави, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01.09.1991 року.

Згідно наказу №98 від 01.10.1993 її було обрано на посаду молодшого наукового співробітника відділу профпатології.

Згідно наказу №14-л4 від 01.06.1999, на підставі рішення Вченої Ради №7 від 27.05.1999 вона переведена на посаду старшого наукового співробітника відділу профпатології.

Згідно наказу №44-л5 від 06.07.2001 на підставі рішення Вченої Ради №7 від 05.07.2001 вона переведена на посаду завідувача відділу профпатології (основне місце роботи).

Згідно наказу №11-л5 від 16.02.1998 вона була прийнята на посаду лікаря -профпатолога відділення відновлювального лікування клініки професійних захворювань, за сумісництвом.

Наказом № 81-КЗ від 23.09.2021 її було звільнено 23 вересня 2021 року з посади завідувача відділу профпатології ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» за прогул без поважних причин, згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Наказом № 21-КЗ від 23.09.2021 її було звільнено 23 вересня 2021 року з посади лікаря-профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» за внутрішнім сумісництвом, за прогул без поважних причин, згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення з посади завідувача відділу профпатології слугували : доповідна записка начальника відділу кадрів ОСОБА_2 від 23.09.2021; акт про відсутність на робочому місці від 23.09.2021; письмове пояснення ОСОБА_1 від 23.09.2021; акт про відмову надати письмове пояснення щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 від 23.09.2021.

Підставою для звільнення з посади лікаря-профпатолога відділення реабілітації слугували: доповідна записка начальника відділу кадрів ОСОБА_2 від 22.09.2021; акт про відсутність на робочому місці від 21.09.2021; письмове пояснення ОСОБА_1 від 23.09.2021.

Зазначала, що режим роботи за основним місцем її роботи був наступним: понеділок-четвер з 08 год. 30 хв. до 17 год. 15 хв., п`ятниця з 08 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв.

Режим роботи за сумісництвом: понеділок -четвер з 17 год. 45 хв. до 21 год. 36 хв., п`ятниця з 16 год. 30 хв. до 20 год. 21 хв.

21 вересня 2021 року вона прибула на роботу близько 08 год. 00 хв., протягом робочого дня за основним місцем роботи погано себе почувала, по його закінченню звернулася до сімейного лікаря за медичною допомогою, підтвердженням чого є довідка від 21.09.2021 сімейного лікаря ОСОБА_3

23 вересня 2021 року вона, як член-кореспондент НАМН України, перебувала у місцевому відрядженні у відділенні теоретичної та практичної медицини НАМН України (м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, 53, каб. 302), де приймала участь у роботі над протоколом засідання зборів відділення, підтвердженням чого є довідка від 24.09.2021 №ВТПМ/10.

Повернувшись 23.09.2021 об 11.30 год. до Інституту, її запросили до відділу кадрів та ознайомили з актом про відсутність на робочому місці за сумісництвом від 21.09.2021, актом про відсутність на робочому місці за основним місцем роботи від 22.09.2021, з доповідною запискою начальника відділу кадрів ОСОБА_2 від 22.09.2021 та запропонували надати пояснення з приводу відсутності на роботі 21.09.2021 та 22.09.2021. З актом про відсутність на робочому місці 23.09.2021 її не ознайомлювали, а тому і не пропонували надати пояснення.

Після надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці 21.09.2021 та 22.09.2021, вона пішла на робоче місце та продовжувала працювати. Протягом робочого дня її стан здоров`я погіршився, вона звернулась до свого сімейного лікаря, який надав медичний висновок про тимчасову непрацездатність, сформував Е-лікарняний №-1. У період з 23.09.2021 по 01.10.2021 вона перебувала на лікарняному.

Оскільки відповідачем при її звільненні не було враховано поважність причин відсутності на робочому місці: перебування на прийомі у сімейного лікаря; перебування у місцевому відрядженні, про що заздалегідь було повідомлено записом у журналі місцевих відряджень; звільнення відбулось під час перебування на лікарняному, що є грубим порушенням ч.3 ст. 40 КЗпП України, просила суд:

визнати незаконним та скасувати наказ № 81-КЗ від 23.09.2021 ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача відділу профпатології згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України;

визнати незаконним та скасувати наказ № 21-КЗ/С від 23.09.2021 ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» про звільнення ОСОБА_1 з 0,5 посадового окладу лікаря- профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України;

поновити ОСОБА_1 з 23.09.2021 на посаді завідувача відділу профпатології та 0,5 посадового окладу лікаря - профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року позов задоволено.

14.11.2023 представник ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на ті підстави, що судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовані обставини справи, а саме: 21.09.2021 лікар - профпатолог відділення реабілітації клініки професійних захворювань ОСОБА_1 не приступала до виконання своїх професійних обов`язків, при цьому мала достатньо часу для повідомлення керівництва про погане самопочуття та вирішення питання щодо її заміни іншим лікарем.

При цьому ОСОБА_1 було грубо порушено вимоги ст. 49 Конституції України, п. «а» ч.1 ст. 78 Основ законодавства України про охорону здоров`я. Твердження останньої, що вона залишила робоче місце надавши медичну допомогу всім пацієнтам, не відповідає дійсності.

Зазначив, що викликає сумнів необхідність звернення позивачки до сімейного лікаря при тому, що вона перебувала у клініці професійних захворювань 21.09.2021 з 7.28 год. до 15.49 год. в оточенні висококваліфікованих лікарів при наявності сучасного медичного оснащення. Суд першої інстанції не дослідив табель обліку робочого часу в частині присутності ОСОБА_1 на роботі.

Щодо звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача відділу зазначив, що 23.09.2021 була відсутня на роботі 3 год. 05 хв. Посадовою інструкцією №23-19/257 завідувача відділу професійної патології, затвердженою 22.01.2018, не передбачена робота над протоколом засідання Загальних зборів відділення теоретичної та профілактичної медицини НАМН України. Судом також не враховано, що законодавством не передбачено місцевих відряджень. Обов`язкове заповнення журналу реєстрації місцевих відряджень не затверджувалось жодним локальним нормативним актом. Ведення та заповнення журналу реєстрації місцевих відряджень не передбачено колективним договором, трудовим договором. Журнал ведеться за ініціативи деяких керівників структурних підрозділів установи та не є обов`язковим для заповнення. Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходиться у дорозі або має роз`їзний характер, не вважаються відрядженнями. Тому наявність журналу реєстрації місцевих відряджень у деяких структурних підрозділах установи, а також надання витягу з цього журналу не може бути належним письмовим доказом по справі.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, що медичний висновок від 23.09.2021 про непрацездатність ОСОБА_1 був сформований в Електронному реєстрі листків непрацездатності 23.09.2021 о 15 год. 59 хв., під час перебування останньої на роботі, тобто з грубим порушенням законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Пухальська І. С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає надуманими доводи апеляційної скарги про те, що 21.09.2021 позивач перебувала у клініці в оточені висококваліфікованих лікарів, які мали можливість надати їй своєчасну та висококваліфіковану медичну допомогу, а тому необхідності звертатись до сімейного лікаря не було.

Зазначила, що позивач звернулась за медичною допомогою до свого сімейного лікаря, якого вільно обрала і якому довіряє.

Відповідач є науково установою, створеною з метою проведення наукових досліджень, спрямованих на отримання нових знань в галузі профілактичної медицини, доведення отриманих знань до стадії практичного застосування, підготовки висококваліфікованих наукових кадрів. За профілем своєї діяльності відповідач та його структурні підрозділи не мають ургентних хворих, які потребують невідкладної медичної допомоги.

Наданий відповідачем витяг з журналу місцевих відряджень за період з 21.09.2021 по 23.09.2021 включно за підписом начальника відділу контролю документообігу Т. Ляшко свідчить про те, що питання місцевих відряджень регламентується відповідачем, корім ОСОБА_1 у місцевих відрядженнях, які відповідач заперечує як факт, перебували ще вісім співробітників інституту, які в свою чергу також були відсутні на робочому місці понад три години.

Звертає увагу, що позивач є членом-кореспондентом Національної академії медичних наук України, доктором медичних наук, професором. Відповідно до Статуту НАМН України, затвердженого Загальними зборами Національної академії медичних наук України 05 квітня 2016 року, члени-кореспонденти НАМН України зобов`язані брати активну участь у виконанні інших завдань, покладених на НАМН України, у роботі загальних зборів, відділень, наукових установ, інших заходах, що проводяться НАМН України. 23.09.2021, на виконання п.6.1 Статуту НАМН України позивач брала активну участь у роботі над протоколами засідання Загальних зборів відділення теоретичної та профілактичної медицини НАМН України, що підтверджується довідкою НАМН України.

В судовому засіданні представники ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» - Телюк В. А., ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пухальська І. С. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН».

Наказом № 21-КЗ від 23.09.2021 ОСОБА_1 звільнено 23 вересня 2021 року з 0,5 посадового окладу лікаря-профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» за внутрішнім сумісництвом, за прогул без поважних причин, згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення слугували: доповідна записка начальника відділу кадрів ОСОБА_2 про порушення трудової дисципліни лікарем-профпатологом ОСОБА_1 від 22.09.2021; акт про відсутність на робочому місці від 21.09.2021; письмове пояснення ОСОБА_1 від 23.09.2021 (а.с. 22).

Відповідно до доповідної записки ОСОБА_2 від 22.09.2021, лікар-профпатолог ОСОБА_1 була відсутня на роботі без попередження та без поважних причин 20 вересня 2021 року з 19 год. 05 хв. до 21 год. 36 хв та 21 вересня 2021 року, про що було складено відповідний акт (а.с. 48).

Відповідно до акту від 21.09.2021, 21 вересня 2021 року лікар-профпатолог ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 15 год. 49 хв. до 21 год. 36 хв. (а.с.49).

Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_1 від 23.09.2021, відсутність на робочому місці 21.09.2021 з 15.49 год. пояснює поганим самопочуттям. Робоче місце залишила, виконавши всю роботу згідно з посадовими обов`язками, надавши медичну допомогу всім пацієнтам (а.с.50).

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_3 , ОСОБА_1 знаходилася 21 вересня 2021 року на прийомі в сімейного лікаря (а.с.23).

Відповідно до ксерокопії сторінки з амбулаторної картки ОСОБА_1 , остання 21.09.2021 була на прийомі у лікаря, яким встановлено діагноз: ГРВІ (а.с. 116).

Судом також встановлено, що наказом № 81-КЗ від 23.09.2021 ОСОБА_1 звільнено 23 вересня 2021 року з посади завідувача відділу профпатології ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» за прогул без поважних причин, згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення зазначено: доповідна записка начальника відділу кадрів ОСОБА_2 про порушення трудової дисципліни завідувачем відділу профпатології ОСОБА_1 від 23.09.2021; акт про відсутність на робочому місці від 23.09.2021; письмове пояснення ОСОБА_1 від 23.09.2021; акт про відмову надати письмове пояснення щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 від 23.09.2021 (а.с.21).

Відповідно до доповідної записки ОСОБА_2 від 23.09.2021 (а.с.51), завідувач відділу профпатології ОСОБА_1 була відсутня на роботі без попередження та без поважних причин 23 вересня 2021 року з 08 год. 30 хв. до 11 год. 35 хв., про що було складено акт (а.с.52).

Відповідно до акту від 23.09.2021, 23 вересня 2021 року завідувач відділу профпатології ОСОБА_1 відмовилась надати письмове пояснення з приводу відсутності на роботі 23 вересня 2021 року в період з 08 год. 30 хв. до 11 год. 35 хв.

Як пояснила ОСОБА_1 , 23 вересня 2021 року з 09.00 год. по 11.00 год. вона, як член-кореспондент НАМН України, перебувала у місцевому відрядженні у Відділенні теоретичної та практичної медицини НАМН України, де приймала участь у роботі над протоколом засідання зборів.

На підтвердження поважності причин відсутності на роботі 23 вересня 2021 року в період з 08 год. 30 хв. до 11 год. 35 хв., позивач надала довідку Відділення теоретичної та профілактичної медицини НАМНУ від 24.09.2021 №ВТПМ/10, підписану академіком-секретарем, академіком ОСОБА_5 та ученим секретарем ОСОБА_6 , про те, що член-кореспондент НАМН України, доктор медичних наук, професор ОСОБА_1 з 09.00 до 11.00 23 вересня 2021 року була залучена до роботи над протоколом засідання Загальних зборів Відділення теоретичної та профілактичної медицини НАМН України за адресою: м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, 53, каб. 302 (а.с.25).

04 квітня 2021 року Бюро Президії НАМН України постановило: керівництву ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» до 06.10.2021 вирішити питання про відновлення члена-кореспондента НАМН України, доктора медичних наук професора А. В. Басанець на посаді завідувача відділу профпатології та 0,5 посадового окладу лікаря-профпатолога (а.с. 31).

Відповідно до наданого відповідачем витягу з журналу реєстрації місцевих відряджень за період з 21.09.2021 по 23.09.2021 включно, підписаного начальником відділу контролю документообігу Тетяною Ляшко, зареєстровано відрядження заввідділом ОСОБА_1 23.09.2021, місце відрядження: Державна установа «Інститут громадського здоров`я ім. О. М. Марзєєва НАМН України»; година вибуття у відрядження - 9.00; година прибуття з відрядження - 17.00 (а.с. 56).

З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що 21 вересня 2021 року та 23 вересня 2021 року був відсутній факт прогулу ОСОБА_1 , а тому звільнення останньої з посад на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України є незаконним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незаконності звільнення позивача з роботи з огляду на таке.

Частиною шостою статті 43 Конституції України закріплено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, поновивши ОСОБА_1 на роботі на раніше займаних посадах, виходив з доведеності поважності причин відсутності на роботі 21 вересня 2021 року з 15 год. 49 хв. до 21 год. 36 хв. та 23 вересня 2021 року з 08 год. 30 хв. до 11 год. 35 хв., що виключає можливість звільнення працівника за пунктом 4 частини першої 40 КЗпП України.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи відсутні докази, які можуть спростувати факт звернення позивача 21 вересня 2021 року до сімейного лікаря, яким було встановлено діагноз: ГРВІ.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що роботодавець не довів факт відсутності лікаря-профпатолога ОСОБА_1 21 вересня 2021 року на робочому місці без поважних причин, тому наказ від 23 вересня 2021 року № 21-КЗ про її звільнення з посади лікаря-профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань ДУ «ІМП ім. Ю. І. Кундієва НАМН» за внутрішнім сумісництвом є незаконним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині, що ОСОБА_1 не повідомила керівництво про своє погане самопочуття, не вирішила питання про її заміну іншим лікарем, не звернулась за медичною допомогою до своїх колег не спростовує той факт, що відсутність позивача на робочому місці була викликана поважними причинами, що виключає можливість звільнення за прогул.

Відповідачем не доведено, що позивач залишила без медичної допомоги хворих, які потребували невідкладної допомоги, проти чого остання заперечувала. При цьому позивач мала право на вільний вибір лікаря для надання їй медичної допомоги.

Відповідачем не спростовано й той факт, що ОСОБА_1 23 вересня 2021 року з 09.00 до 11.00 год., як член-кореспондент НАМН України, доктор медичних наук, професор була залучена до роботи над протоколом засідання Загальних зборів Відділення теоретичної та профілактичної медицини НАМН України, про що вона повідомила шляхом вчинення відповідного запису у журналі реєстрації місцевих відряджень.

Відповідно до п. 6.1 Статуту НАМН України, затвердженого Загальними зборами НАМН України 5 квітня 2016 року, головний обов`язок дійсних членів (академіків) та членів-кореспондентів НАМН України полягає у збагаченні медичної науки новими досягненнями і відкриттями шляхом особисто здійснюваних ними наукових досліджень, організації колективного розроблення проблем, здійснення наукового керівництва роботами.

Члени НАМН України зобов`язані активно сприяти впровадженню результатів своїх досліджень, інших досягнень науки в практику, активно вести роботу, спрямовану на підготовку і підвищення кваліфікації наукових кадрів, виконувати рішення Загальних зборів, Президії НАМН України і відповідного відділення НАМН України, дотримуватись вимог Статуту НАМН України та етичних норм наукового співтовариства, зокрема авторських прав та прав інтелектуальної власності, брати активну участь у виконанні інших завдань, покладених на НАМН України, у роботі загальних зборів, відділень, наукових установ, інших заходах, що проводяться НАМН України, протидіяти поширенню лженауки та фальсифікації наукових досліджень, особистим прикладом сприяти підвищенню престижу наукової діяльності та авторитету НАМН України.

Той факт, що законодавством України не передбачено місцевих відряджень, а заповнення журналу реєстрації місцевих відряджень не було обов`язковим, не спростовує ту обставину, що позивач повідомила роботодавця про свою відсутність на робочому місці та причину такої відсутності.

З огляду на обставини, за яких позивач була відсутня на роботі 3 години 5 хвилин 23 вересня 2021 року, враховуючи попередню роботу працівника, застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення, не може бути визнано законним, а звільнення позивача з роботи таким, що вчинено з дотриманням вимог ст. 149 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що з 23.09.2021 по 28.09.2021 ОСОБА_1 було встановлено тимчасову непрацездатність, при цьому висновок про непрацездатність було сформовано в Електронному реєстрі листків непрацездатності 23.09.2021 о 15 год. 59 хв., коли позивач перебувала на роботі, не свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

У справі, яка переглядається, правовою підставою для поновлення позивача на роботі є не факт її звільнення у період тимчасової непрацездатності, а те, що роботодавець звільнив працівника за прогул, проте не довів його відсутність на роботі без поважних причин, що є його процесуальним обов`язком.

З урахуванням установлених у цій справі обставин, висновки суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не містить заперечень з приводу висновків суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому у вказаній частині рішення суду не перевіряється.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції судове рішення не змінює та не ухвалює нове рішення, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2023 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк