ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26362/21

Провадження № 22-ц/4820/211/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 листопада 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі АТ «Укрсиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину.

АТ «Укрсиббанк» зазначило, що у період часу з 20 листопада 2012 року до 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 , працюючи на посаді старшого фахівця з обслуговування клієнтів відділення №303 АТ «Укрсиббанк», будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, здійснювала протиправні зняття грошових коштів з депозитних рахунків клієнтів банку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , складала завідомо неправдиві офіційні документи, внаслідок чого заволоділа грошовими коштами АТ «Укрсиббанк» на загальну суму 166 570 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 червня 2021 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2, ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження відносно неї закрито. Вказаною ухвалою цивільний позов АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду та повернено банку для звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Для відшкодування завданої ОСОБА_1 шкоди АТ «Укрсиббанк» здійснило виплату ОСОБА_4 грошових коштів по вкладному (депозитному рахунку) на загальну суму 154 479 грн 74 коп. ОСОБА_1 збитки відшкодовано частково, зокрема, сплачено банку: 18 листопада 2016 року суму 76 800 грн і 21 листопада 2016 року суду 40 700 грн, - а всього 117 500 грн. У решті майнова шкода залишається невідшкодованою.

За таких обставин АТ «Укрсиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 36 979 грн 74 коп. майнової шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 листопада 2022 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 вчинила злочин у період з 20 листопада 2012 року до 28 квітня 2016 року, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2016 року, а банк не заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду. Оскільки трирічний строк позовної давності сплив, то позов АТ «Укрсиббанк» не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Укрсиббанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 банку завдано майнової шкоди на суму 36 979 грн 74 коп. Завдані ОСОБА_1 збитки не відшкодовані, а заявлений АТ «Укрсиббанк» у кримінальному провадженні цивільний позов повернуто. Перебіг позовної давності починається з дня набрання законної сили судовим рішенням про залишення без розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні, тому цей строк не сплив, а порушене право підлягає захисту. Крім того, час від дня пред`явлення позову у кримінальному проваджені до набрання законної сили судовим рішенням про залишення цього позову без розгляду не зараховується до позовної давності. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції застосував норми ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини, та не застосував положення статей 130, 134, 233 КЗпП України, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Наказом від 22 листопада 2011 року ОСОБА_1 переведено на посаду старшого фахівця з обслуговування клієнтів відділення №303 АТ «Укрсиббанк» з 23 листопада 2011 року.

У період часу з 20 листопада 2012 року до 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 , будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, здійснювала протиправні зняття грошових коштів з депозитних рахунків клієнтів АТ «Укрсиббанк» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , складала завідомо неправдиві офіційні документи, внаслідок чого заволоділа грошовими коштами банку на загальну суму 166 570 грн.

21 грудня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, а 12 січня 2021 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

За результатами службового розслідування 7 грудня 2016 року АТ «Укрсиббанк» прийняло розпорядження про повернення ОСОБА_4 коштів по депозитному договору №4500 в сумі 154 479 грн 74 коп., погашення дебіторської заборгованості в сумі 117 500 грн за рахунок внесених винним співробітником ОСОБА_1 коштів з рахунку № НОМЕР_1 і формування резерву на суму 36 979 грн 74 коп.

На підставі заяви на видачу готівки №77 від 14 грудня 2016 року банк повернув ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 154 479 грн 74 коп.

Згідно заяв на переказ готівки №1 від 18 листопада 2016 року та №29 від 21 листопада 2016 року ОСОБА_1 в рахунок відшкодування збитків сплатила АТ «Укрсиббанк» відповідно 76 800 грн і 40 700 грн, а всього 117 500 грн.

3 лютого 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008165 щодо ОСОБА_1 надійшов до суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 червня 2021 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2, ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження відносно неї закрито. Цивільний позов АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, повернено позивачу.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За замістом ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами роботодавця про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Із положень ч. 3 ст. 233 КЗпП України слідує, що для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що трудові відносини працівників регулюються законодавством про працю.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання ними своїх трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

За загальним правилом працівники несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Водночас у випадках, передбачених законодавством, на працівника покладається повна матеріальна відповідальність.

Повна матеріальна відповідальність працівників це покладення на працівника обов`язку повністю відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації пряму дійсну шкоду без будь-яких обмежень. Повна матеріальна відповідальність покладається, зокрема, на працівників, дії яких мають ознаки правопорушень, що переслідуються у кримінальному порядку.

Законодавством про працю врегульовано строк звернення до суду у справах щодо трудових відносин.

Власник або уповноважений ним орган мають право звернутися до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, не пізніше одного року з дня виявлення такої шкоди. Строк звернення до суду власника або уповноваженого ним органу з вимогою до працівника про відшкодування матеріальної шкоди застосовується незалежно від зави сторін. Цей строк не переривається та не зупиняється.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Як зазначив Верховних Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року (справа №6-216цс16), прийняття постанови про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

З огляду на викладене можна зробити висновок, що за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день прийняття постанови про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов`язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, у разі наявності акта або висновку, складених у результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації.

Зібрані докази вказують на те, що за результатами службового розслідування станом на 7 грудня 2016 року банку було відомо про наявність шкоди, завданої ОСОБА_1 . Натомість АТ «Укрсиббанк» заявило цивільний позов у кримінальному провадженні 31 травня 2021 року та пред`явило позов у порядку цивільного судочинства 3 листопада 2021 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ «Укрсиббанк» пропустило строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, внаслідок чого його позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про непропущення банком строку звернення до суду за вирішенням спору не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Водночас суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення помилково послався на норми ЦК України, що регулюють інститут позовної давності, не застосував положення КЗпП України щодо строку звернення до суду за вирішенням трудового спору та зробив висновок про сплив трирічного строку позовної давності.

Постанова Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі №652/219/17, на висновок якої щодо початку перебігу позовної давності послалося АТ «Укрсиббанк» в апеляційній скарзі, не знайдена у Єдиному державному реєстрі судових рішень. У зв`язку з цим, апеляційний суд не може висловити свою позицію щодо неврахування судом першої інстанції зазначеного правового висновку.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції при розгляді справи не дотримався норм матеріального права, хоча зробив правильні висновки по суті вирішення спору.

У зв`язку з цим, мотивувальну частину рішення слід змінити.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки має місце неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо судових витрат

У позові АТ «Укрсиббанк» відмовлено, тому в силу ст. 141 ЦПК України понесені ним судові витрати у справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 листопада 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Чевилюк З.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 56