УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року

м. Харків

справа № 638/19567/21

провадження № 2/638/1284/23

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гасана М.С.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої Вікторії Миколаївни у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території,

у с т а н о в и в :

Представник Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - Власюк Олеся Олегівна звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2021 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді ОСОБА_2.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2022 року визначено суддю-доповідача Яковлеву В.М., у зв`язку з наказом голови суду № 02-03/16 від 14 березня 2022 року про увільнення ОСОБА_2 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, розпорядження № 02-06/78 від 25 жовтня 2022 року.

Матеріали цивільної справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 26 жовтня 2022 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Призначено судове засідання у справі на

14 березня 2023 року ОСОБА_1 подала через канцелярію суду заяву про відвід судді Яковлевої В.М.

Заява про відвід передана в провадження судді Яковлевої В.М. 15 березня 2023 року.

Заява про відвід мотивована тим, що з 16 грудня 2021 року зазначена справа перебувала у провадженні судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_2. 25 жовтня 2022 року справа була перерозподілена судді того ж суду Яковлевій В.М. , яка 26 жовтня 2022 року постановила ухвалу про її прийняття до свого провадження.

Розгляд справи призначений на 17 березня 2023 року на 11.30 год.

Зазначає, що дії судді Яковлевої В.М. при розгляді цієї справи викликають сумнів в її неупередженості та об`єктивності, а саме, створення, на її погляд, суддею умов для необгрунтованого звільнення позивача від обов`язку доведення позовних вимог, прискорений формальний розгляд на шкоду встановлення дійсних обставин справи.

ОСОБА_1 вважає, що позовні вимоги КП «Жилкомесрвіс» у частині надання послуг, за які він просить стягнути заборгованість зі сплати, не доведені. З позову неможливо визначити у чому саме полягали послуги позивача, їх обсяг, порядок надання. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту надання ним послуг. Вважає, що послуги надавалися позивачем не у повному обсязі, про що вона зазначила у відзиві на позовну заяву від 11 січня 2023 року.

ОСОБА_1 посилається на те, що у цій справі найбільш ефективним засобом встановлення зазначених фактів є пред`явлення зустрічного позову. 20 лютого 2023 року подала судді Яковлевій В.М. зустрічну позовну заяву (справа № 638/1322/23). Однак ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2023 року у прийнятті зустрічної позовної заяви було відмовлено.

Зазначення як підстави для відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви пропуск процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви, те, що вона не подана до 1 березня 2022 року, на думку заявниці, свідчить про надмірний формалізм судді, неврахування нею обставин, що склалися.

Крім того, розгляд справи було призначено на 21 лютого 2023 року, при цьому, на думку заявниці, судом було виділено недостатньо часу для судового засідання, про день та час розгляду справи повідомлялася шляхом тримання SMS-повідомлення. Тим самим, на її думку, суд ускладнює реалізацію її процесуальних прав.

У зв`язку із вищевикладеним, на підставі п. 5 частини першої статті 36 ЦПК України вважає за необхідне заявити відвід судді Яковлевій В.М. від розгляду справи № 638/19567/21 за позовом КП «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Частиною третьою статті 39 ЦПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Подану заяву про відвід суд розглядає у порядку частини восьмої статті 40 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви, доводи заяви про відвід, суд доходить висновку, що обставини, викладені у заяві про відвід, не знайшли свого підтвердження.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлено статтею 36 ЦПК України, відповідно до змісту якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України («Недопустимість повторної участі судді в розгляді справи»).

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, представник Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - Власюк О.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2021 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді ОСОБА_2.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2022 року визначено суддю-доповідача Яковлеву В.М., у зв`язку з наказом голови суду № 02-03/16 від 14 березня 2022 року про увільнення ОСОБА_2 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, розпорядження № 02-06/78 від 25 жовтня 2022 року.

Матеріали цивільної справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 26 жовтня 2022 року.

Відповідно до положень частини дванадцятої, тринадцятої статті 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Призначено судове засідання у справі.

Стосовно недостатності, на думку заявниці, часу для розгляду справу та прискорення розгляду справи судом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини другої-шостої статті 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, в порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Слід зазначити, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (стаття 275 ЦПК України).

Таким чином, справа є незначної складності та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, матеріали справи свідчать, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2023 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про визначення змісту послуг, встановлення факту надання послуг відмовлено у зв`язку із пропуском встановленого законом процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви.

Необхідно звернути увагу, що положеннями частини першої, третьої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

При цьому відповідачкою не порушувалось питання про поновлення строку для подання зустрічного позову та заяви про поновлення процесуального строку, встановленого законом, суду подано не було.

Роз`яснено ОСОБА_1 право звернення з даним позовом у загальному позовному порядку.

Таким чином, суд діє виключно у відповідності до норм чинного процесуального законодавства з дотриманням процесуальних прав сторін.

Також заявниця посилається на те, що на судове засідання, яке було призначено на 21 лютого 2023 року, судом, на її думку, було виділено недостатньо часу для розгляду справи.

Наведені в ухвалі мотиви та зазначені вище обставини, як зазначила ОСОБА_1 , дають їй підстави для сумніву в неупередженості судді.

Водночас, суд зауважує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Суд звертає увагу на те, що правосуддя здійснюється на засадах верховенства права та забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Отже, аргументи, якими заявник мотивує свою заяву про відвід, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Також, у рішеннях «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, не повинен виявляти будь-якої упередженості та особистих переконань керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені.

Відвід повинен бути вмотивованим, тобто має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй об`єктивні обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення судді від участі в даному провадженні.

Жодних обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про упередженість судді Яковлевої В.М. або її необ`єктивність під час розгляду даної справи, у заяві не вказано.

Незгода з відмовою суду у прийнятті зустрічної позовної заяви, що пов`язано із пропуском процесуального строку на її подання та непорушення при цьому питання про його поновлення, свідчить про її незгоду з процесуальним рішенням судді, що, як це прямо визначено цивільним процесуальним законодавством, не є підставою для відводу, та, відповідно, не може свідчити про неупередженість або необ`єктивність судді.

З огляду на підстави заявленого відводу, суд доходить висновку про його необґрунтованість, оскільки не містить жодних посилань на дії, вчинені суддею, що можуть свідчити про її необ`єктивність або упередженість, які є підставами для відводу, визначеними статтею 36 ЦПК України. Разом із тим, підстави заявленого відводу стосуються процесуальних дій судді стосовно постановлення ухвали та недостатності, на суб`єктивну думку ОСОБА_1 , запланованого часу на судове засідання, водночас незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України.

Таким чином, аналіз доводів заяви та положень статті 36 ЦПК України свідчать, що вказані обставини, на які посилається заявниця, не є передбаченими законом підставами для відводу судді Яковлевої В.М., тому правові підстави для його задоволення відсутні.

За таких обставин, даних, які б прямо чи опосередковано свідчили про заінтересованість судді в результаті розгляду справи № 638/19567/21, а також інших доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді матеріали не містять.

Оскільки судом не встановлено, матеріалами справи та доказами не підтверджено наявності обставин, які б дійсно викликали сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Яковлевої В.М., доводи про наявність підстав для задоволення вказаного відводу не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявленого відводу та передає заяву разом з матеріалами справи іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, та керуючись статтею 40 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої Вікторії Миколаївни у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Передати заяву про відвід разом із матеріалами справи № 638/19567/21 іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною пешшою статті 33 ЦПК України, для розгляду.

Ухвала не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В. М. Яковлева