Справа № 535/271/22
Провадження № 2/535/23/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Шолудько А.В., за участі секретаря судового засідання Мальцевої С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №535/271/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» про розірвання договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування рішення щодо державної реєстрації права користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» про розірвання договору оренди землі (емфітевзис), укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0709, зареєстрованого 28.07.2020 року, та скасувати запис про право №37546417.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 жовтня 2021 року позивач набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :00:004:0709, після чого вона, через свого представника, звернулась до ТОВ «Агрофірма «Маяк» з повідомленням про зміну власника земельної ділянки, однак, порушення договірних зобов`язань та приписів чинного законодавства землекористувачем ТОВ «Агрофірма «Маяк», з моменту укладення договору по теперішній час, не було сплачено орендних платежів, що у свою чергу є порушенням істотних умов договору. Таким чином позивач вважає, що існують достатні підстави для розірвання Договору оренди (емфітевзису) від 12 травня 2020 року та скасувати запис про право № 37546417.

20.05.2022 року ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області позовна заява залишена без руху, на виконання вимог якої 09.06.2022 представник позивача усунув зазначені в ухвалі суду недоліки позовної заяви (а.с.33-36).

Ухвалою судді від 20.06.2022 у зазначеній справі відкрито загальне позовне провадження; витребувано у ТОВ «Агрофірма «Маяк» належним чином засвідчену копію договору оренди, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0709 та інформацію щодо сплати платежів за користування земельною ділянкою за договором оренди землі (емфітевзису), укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0709, у тому числі підтвердження сплати податків (а.с. 38-39).

24 червня 2022 року виконавчим директором ТОВ «Агрофірма «Маяк» Скляренко С.М. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволені позову. В обґрунтування вказала, що 12.05.2020 між ОСОБА_2 та TOB «Агрофірма "Маяк» укладено договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку з кадастровим номер :00:004:0709, площа 3,7684 гектарів, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території Котелевської селищної ради (надалі - Договір). Термін дії Договору становить сім років, що визначено п. 3.1 Договору. Умовами договору визначено підстави для припинення дії договірних відносин. TOB «Агрофірма «Маяк» належним чином виконує обов`язки згідно з умовами Договору, в тому числі, щодо оплати користування земельною ділянкою. У вказаному вище Договорі сторони передбачили всі істотні умови договору: плату за користування земельною ділянкою, строки передачі земельної ділянки в користування, умови використання ї ділянки, умови повернення земельної ділянки, порядок зміни умов договору і припинення його дій, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання тощо. Разом з тим, позивач, не довів своїх вимог, належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог не надав, що є його основним обов`язком відповідно до засад змагальності та диспозитивності за статтями 12, 13 ЦПК України (а.с. 47-49).

08.08.2022 року представник позивача адвокат Борзовець Олександр Володимирович який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1078278 від 09.05.2022 року (а.с.21), виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 04 від 28.03.2022 (а.с. 24-26), звернувся з клопотанням про збільшення розміру позовних вимог, а саме: просив розірвати договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12.05.2020 року, укладений щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :00:004:0709 загальною площею 3,7684 га, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського району Полтавської області, та зареєстрований 28.07.2020 року (запис про інше речове право № 37546417); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.07.2020 року індексний номер 53375594 (запис про інше речове право № 37546417), вчинене приватним нотаріусом Лапочкою Р.О. щодо реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з кадастровим номером: :00:004:0709 загальною площею 3,7684 га, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського району Полтавської області.

Крім викладених у позовній заяві обґрунтувань, у клопотанні додатково зазначив, що після переходу права власності на земельну ділянку до позивача, відповідач повинен був сплачувати орендні платежі та виконувати всі інші умови договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12.05.2020 року, чого зроблено не було. Відповідач систематично порушує умови договору, тим самим порушує право на одержання орендної плати в термін, встановлений у Договорі. Долучені відповідачем до матеріалів справи докази жодним чином не можуть підтверджувати факт виконання взятих на себе зобов`язань. Так, у видаткових касових ордерах відсутні відомості, що свідчать про реальне настання факту передачі грошових коштів землевласнику, неможливо встановити, що саме землевласник отримала грошові кошти і вчинила підписи. Ордери не містять відомості, за користування якою саме земельною ділянкою сплачені кошти. Більше того, договір було зареєстровано 28.07.2020, у той час як виплату, відповідно до ордеру було здійснено 21.05.2020, - тобто до моменту виникнення у сторін договірних зобов`язань, а отже перерахування грошових коштів, якщо таке дійсно відбулось, не можна вважати виконанням умов укладеного договору (а.с. 121-129).

12 вересня 2022 року виконавчим директором ТОВ «Агрофірма «Маяк» Скляренко С.М. подано до суду письмові заперечення на клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борзовця О.В. про збільшення розміру позовних вимог, в яких вважають викладені обставини щодо систематичного невиконання умов договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12.05.2020 року необґрунтованими. На підтвердження здійснення оплати по спірній земельній ділянці ТОВ «Агрофірма «Маяк» надано первинні документами, які застосовуються для оформлення видачі готівки з каси підприємства, - видаткові касові ордери: № 716 від 21.05.2020 та платіжне доручення № 7992 від 21.07.2022 року (а.с. 137-138).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 21.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 167-168).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у тому числі позивач у порядку ч.5 ст.130 ЦПК України (а.с. 177-180).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Борзовець О.В. 23.01.2023 подав до суду письмове клопотання про розгляд справи, призначений на 11.00 год 23.01.2023, без участі позивача та його представника (а.с. 181).

23.01.2023 представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Маяк» Литвиненко Аліна Анатоліївна, яка діє на підставі довіреності № 1 від 26.12.2022, подала до суду письмове клопотання, в якому просить розгляд справи провести без участі представника відповідача, у задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі (а.с. 182, 183).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) визначено главою 16-1 Земельного кодексу України та главою 33 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Відповідно, сторонами договору емфітевзису є власник земельної ділянки будь-якої форми власності (приватної, державної, комунальної) з одного боку та особа, яка виявила бажання користуватися земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевт, землекористувач).

12 травня 2020 року між ОСОБА_2 (власником), з однієї сторони, та ТОВ «Агрофірма «Маяк» в особі директора Прядки Є.М. (землекористувач), з другої сторони, укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі Договір), що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 508823 від 24.05.2021 року (а.с. 103-104).

Згідно з п.п. 1.1, 2.1 вказаного Договору, власник передав, а Землекористувач одержав право користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання сільськогосподарської продукції та доходів від неї. Право користування передано на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0709, загальною площею 3,7684 га, розташовану на території Котелевської селищної ради (за межами населеного пункту) Полтавської області. На підставі п.п. 3.1 Договір укладено на сім років.

Відповідно до п.п. 4.1. Договору, плата за користування земельною ділянкою здійснюється у розмірі 21065,59 грн, у тому числі податки і збори визначені Законодавством України (на момент укладення договору ПДФО 18 % та військовий збір 1,5 %) за один рік користування земельною ділянкою. Плата за користування земельною ділянкою справляється у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах. Плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі виплачується землевласнику через касу землекористувача або/та шляхом перерахування на рахунок землевласника в установі банку в строки, визначені пунктом 4,3 цього Договору за волевиявленням (заявою) землевласника.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 218395301, 28.07.2020 року приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочкою Р.О., відносно вказаної земельної ділянки, кадастровий номер :00:004:0709, зареєстрований Договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12 травня 2020 року (а.с. 105).

Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач набула в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, розташовану на території Котелевської селищної ради Полтавської області, площею 3,7684 га, кадастровий номер :00:004:0709, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком В.І. від 29.10.2021 року (а.с 36).

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування його державної реєстрації позивач посилається на те, що відповідачем по справі порушуються умови договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12.05.2020 року, а саме: ТОВ «Агрофірма «Маяк» систематично не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою.

Частинами першою та другою статті 409 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі. Власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Частиною другою статті 410 ЦК України визначено обов`язок землекористувача вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.

Так, за змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 5.4 Договору сторони передбачили, що перехід права власності на земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-Землекористувача не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

У пункті 7.3 Договору зазначено, що розірвання Договору користування земельною ділянкою в односторонньому порядку не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 по справі № 910/2861/18 викладено висновок, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 12.05.2020, плата за користування спірною земельною ділянкою вноситься у строк до 01 січня року, що слідує за розрахунковим роком.

На підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань по виплаті плати за користування земельною ділянкою відповідачем надано копію видаткового касового ордера № 716 від 21 травня 2020 року, згідно з яким ТОВ «Агрофірма «Маяк» ОСОБА_2 були сплачені кошти за користування земельною ділянкою за 2020 рік в сумі 16957,80 грн (21065,59 грн 19,5% = 16957,80 грн) (а.с. 106).

За змістом пункту 1.10 постанови правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29.12.2017 № 148 (далі Положення), касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Згідно із п.п. 3.1, 3.27. Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.

Враховуючи зміст видаткового касового ордера від 21.05.2020 з підписом ОСОБА_2 , який свідчить про те, що відповідачем проводилась виплата власнику земельної ділянки коштів за користування земельною ділянкою за 2020 рік у повному обсязі. ОСОБА_2 за життя питання про розірвання укладеного нею Договору не порушувала.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2021 року в порядку спадкування позивач набула право власності на передану в користування ТОВ «Агрофірма «Маяк»» за договором про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 12.05.2020 земельну ділянку (кадастровий №:00:004:0709, та відповідно набула, й усі права та обов`язки землевласника за цим договором (а.с.12-13).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Статтею 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

На виконання положень статті 148-1 ЗК України спадкоємець (новий власник земельної ділянки) повинен повідомити її користувача про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків попереднього власника земельної ділянки за чинним договором емфітевзису. Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати плати за користування земельною ділянкою за укладеним до переходу права власності договором.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 541/386/19 (провадження № 61-10491св20), від 28 квітня 2021 року в справі № 341/245/19 (провадження № 61-215св21), від 16 лютого 2022 року в справі № 146/350/20 (провадження № 61-6262св21).

До позовної заяви позивачем додано лист ТОВ «Агрофірма «Маяк» від 26.01.2022, з якого вбачається, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності, 02.12.2021 повідомив землекористувача про зміну власника земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0709 (а.с. 14).

Також позивачем додано до позовної заяви лист ТОВ «Агрофірма «Маяк» до представника землевласника ОСОБА_1 ОСОБА_4 , в якому зазначено про необхідність повідомити банківські реквізити та інші необхідні дані для перерахунку плати за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , оскільки перераховані 14.01.2022 року кошти на поштову адресу ОСОБА_1 повернулися з відміткою «неможливо відшукати одержувача». Одночасно запропоновано з`явитись за місцем знаходження каси товариства ТОВ «Агрофірма «Маяк» для отримання плати за користування земельною ділянкою у будь-який робочий день (а.с. 16).

Вказане свідчить, що з моменту звернення позивача до відповідача з відповідним запитом, відповідач вживав заходи до виплати плати за користування земельною ділянкою новому власнику.

Згідно із запитом адвоката Борзовця О.В., надісланим на адресу ТОВ «Агрофірма «Маяк» 17.01.2022 року, адвокатом повідомлено, в тому числі, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :00:004:0709. Також адвокат просив в надати: копію договору оренди землі (емфітевзису), укладеного щодо вказаної земельної ділянки; підтвердження сплати платежів за користування земельною ділянкою; причину виникнення заборгованості по сплаті орендної плати, якщо така існує (а.с. 17-19).

Доказів надання позивачем чи його представником на виконання вимог ст.148-1 ЗК України до ТОВ «Агрофірма «Маяк» як користувача земельної ділянки повідомлення із зазначенням точного місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (оскільки Договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі), надісланого користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручення йому особисто під розписку, чи інших даних необхідних для перерахунку плати за користування земельною ділянкою, у справі не встановлено. Таким чином, відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати обов`язок щодо виплати новому власнику плати за користування земельною ділянкою позивачу.

Як вбачається із досліджених судом доказів, ОСОБА_1 не була стороною вказаного спірного Договору. Позивач 29.10.2021 набула в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 3,7684 га та з цього часу в неї виникло право на отримання плати за користування земельною ділянкою. До суду з позовом у цій справі ОСОБА_1 звернулась 16 травня 2022 року.

Питання щодо стягнення заборгованості по платі за користування земельною ділянкою, яка належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України), позивачем не ставилось і не вирішувалось.

Отже, судом встановлено, що відповідачем виконувався обов`язок щодо виплати коштів за спірним договором у 2020 році. У подальшому ним також вживалися заходи для виконання своїх зобов`язань перед новим землекористувачем. Позивачем, у свою чергу, не доведено систематичну (послідовно неодноразову) несплату коштів за користування земельно ділянкою.

За положеннями ст.6, ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в п.40 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час вирішення спорів щодо права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) або для забудови (суперфіцій) суди мають виходити з того, що згідно зі ст.102-1 ЗК право на таке користування виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися нею для сільськогосподарських потреб або для забудови відповідно до ЦК. З урахуванням вимог ЗК укладення таких договорів, їх умови, строки та права і обов`язки сторін за ними, а також підстави припинення регулюються главами 33 і 34 ЦК.

Право оренди земельної ділянки є відмінним від емфітевзису (право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб) та суперфіцію (право користування чужою земельною ділянкою для забудови) правом користування земельною ділянкою, визначається спеціальними нормами законодавства (статті 93, 124 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», тощо), різниться підставами виникнення, режимом використання землі та порядком передачі її в суборенду.

Так, ч.4 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

На відміну від договору оренди земельної ділянки істотні умови емфітевзису законодавчо не визначені. Відповідно до положень глави 33 ЦК України та ст.102-1 ЗК України ними можна вважати: об`єкт емфітевзису (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); цільове призначення; строк дії договору; плата за користування земельною ділянкою з визначенням розміру, умов, порядку та строків виплати; права та обов`язки власника земельної ділянки, наданої у користування для сільськогосподарських потреб; права та обов`язки землекористувача.

Що стосується питання оплати за користування земельною ділянкою, то її розмір, форма, умови, порядок та строки її виплати також визначаються на розсуд сторін (ч.2 ст.409 ЦК України). При цьому, розмір плати не залежить від нормативної грошової оцінки землі, відсутнє будь-яке визначення її максимального та мінімального розміру.

Таким чином, безпідставними є посилання позивача та її представника на положення Закону України «Про оренду землі», оскільки спірні правовідносини виникли на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 12.05.2020 між власником ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Маяк».

Доводи позивача про те, що відповідач систематично порушує істотні умови договору, тим самим порушує право на одержання плати в термін встановлений Договором, оскільки відповідно до частини першої статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, є необґрунтованими.

Так, у постанові від 09.12.2020 у справі № 709/1089/17 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вказав, що відповідно до ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних із нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Внесення належних із боржника кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса на підставі ст. 537 ЦК України є правом, а не обов`язком боржника. Несплата орендної плати у разі відсутності даних про орендодавця і невнесення грошових коштів у депозит не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати і бути підставою для розірвання такого правочину.

Інших обставин, які б свідчили про наявність підстав для припинення (дострокового припинення) Договору, позивач та його представник не зазначили і судом не встановлено.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 ЦПК України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищезазначеного, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено обставин щодо систематичного порушення відповідачем умов Договору шляхом несплати позивачу передбачених Договором платежів за користування земельною ділянкою, тому відсутні підстави для розірвання договору з цих підстав. Судом не встановлено також інших обставин, які були б підставою для розірвання спірного договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.07.2020 року індексний номер 53375594 (запис про інше речове право № 37546417), вчинене приватним нотаріусом Лапочкою Р.О. щодо реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з кадастровим номером: :00:004:0709 загальною площею 3,7684 га, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського району Полтавської області, є похідною від вимоги про розірвання спірного договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), яка не підлягає до задоволення, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 259, 264 ЦПК України, ст. ст. 409, 410, 526, 651 ЦК України, ст. ст. 141, 152, 148-1 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» про розірвання договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12.05.2020 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :00:004:0709 загальною площею 3,7684 га, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського району Полтавської області, та зареєстрований 28.07.2020 року (запис про інше речове право № 37546417); скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.07.2020 року індексний номер 53375594 (запис про інше речове право № 37546417), вчинене приватним нотаріусом Лапочкою Р.О. щодо реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з кадастровим номером: :00:004:0709 загальною площею 3,7684 га, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк», місцезнаходження: 38600, Полтавська область, Полтавський район, смт Котельва, вул. Миколаївська, буд.169; код в .

Суддя А.В.Шолудько