ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/284/23 Справа № 206/1123/22 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі :

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

за участю секретаря: Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2022 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є., -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є., яка виразилась у неприйнятті процесуального рішення у формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , поданої 17 січня 2022 року на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича, в порушення вимог ч. 1 ст. 1, ст.ст. 6,7,8 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, п.п.1.1, 5.1 Положення про Департамент ДВС Міністерства юстиції України, с.1, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження, абз.2 п.1, п.2, 6,7 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року за №512/5.

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2022року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції доводам заявника не було надано належної оцінки, не застосовані положення ст. 74 Закону України Про виконавче провадження, як і не з`ясовано у повному обсязі обставин справи, що призвело до порушення норм як процесуального, так і матеріального права.

Уповноваженою особою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у серпні 2022 року подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що в скаргах ОСОБА_1 від 28 грудня 2021 року та від 17 січня 2022 року не оскаржувалась постанова начальника Управління до директора, а оскаржувалась бездіяльність керівника Управління щодо ненадання відповіді на звернення, як і не порушувалось ОСОБА_1 питання щодо перевірки законності матеріалів виконавчого провадження. Департаментом надана ОСОБА_1 відповідь, де зазначено, що під час перевірки фактів, викладених у зверненнях ОСОБА_1 28 грудня 2021 року та 06 січня 2022 року листом Управління від 28 січня 2022 року за №М-114-02 заявниці надана відповідь. На підставі цього представник Департаменту вважає, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що дії Директора Департаменту державної виконавчої служби Кисельова Максима відповідають вимогам ст. 74 Закону України Про виконавче провадження та заявникові надана розгорнута відповідь на порушені нею у скарзі питання.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги, однак не може погодитись з правовим обґрунтуванням такої відмови, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 , як стягувач у зведеному виконавчому провадженні № 44649678, на підставі ст.ст. 19, 74 Закону України «Про виконавче провадження» звернулася до Начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Олександра Більчука зі скаргою на бездіяльність виконувача обов`язків начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Станіслава Кітаєва, при розгляді заяв стягувача від 11 жовтня 2021 року, 18 жовтня 2021 року, скасування постанов державного виконавця Красової Є.О. від 15 лютого 2021 року про виведення 10 виконавчих проваджень зі складу зведеного виконавчого провадження №44649678.

Постановою № 78/2021 від 24 грудня 2021 року начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Олександра Більчука, дії начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Станіслава Кітаєва, при розгляді заяв стягувача від 11 жовтня 2021 року, 18 жовтня 2021 року, скасування постанов державного виконавця Красової Є.О. від 15 лютого 2021 року про виведення 10 виконавчих проваджень зі складу зведеного виконавчого провадження №44649678 визнані такими, що вчинені з дотриманням вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Матеріалами справи встановлено, що сканована копія вказаної постанови була направлена на електронну адресу ОСОБА_1 та поштову адресу рекомендованим листом.

17 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима зі скаргою на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Олександра Більчука.

Вказана скарга обґрунтована тим, що за період з 29 листопада 2021 року по 17 січня 2022 року у начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Олександра Більчука було достатньо часу для розгляду її скарги від 29 листопада 2021 року та повідомлення про результат розгляду цієї скарги.

Тобто, предметом вказаної скарги є неправомірна бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Олександра Більчука щодо не розгляду скарги від 29 листопада 2021 року у зведеному виконавчому провадженні №44649678 та не повідомленні про результати розгляду чи про причини не розгляду скарги.

Встановлено, що Листом № 22523/10713-31-22/20.4.1 від 22 лютого 2022 року Директора Департаменту державної виконавчої служби Кисельова Максима щодо результатів розгляду звернення ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами перевірки зведеного виконавчого провадження № 44649678, начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Олександром Більчуком 24 грудня 2021 року винесено постанову, якою дії начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Станіслава Кітаєва, при розгляді заяв стягувача від 11 жовтня 2021 року, 18 жовтня 2021 року, скасування постанов державного виконавця Красової Є.О. від 15 лютого 2021 року про виведення 10 виконавчих проваджень зі складу зведеного виконавчого провадження №44649678 визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5.

Вказаний лист містить вичерпну інформацію на викладені у скарзі доводи із поступовим викладенням подій та наведенням ухвалених процесуальних рішень з цих питань, які є додатком до цього листа, з надісланням цього листа на електронну адресу ОСОБА_1 , яка зазначена, окрім поштової, у самому листі.

ОСОБА_1 , як учасник зведеного виконавчого провадження №44649678, звертаючись до суду зі скаргою, зазначає, що директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов М.Є. не прийняв процесуальне рішення в формі постанови за результатами її скарги від 17 січня 2022 року на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Більчука О.А..

Колегія суддів вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 щодо обов`язку директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельова Максима прийняти процесуальне рішення в формі постанови за результатами її скарги від 17 січня 2022 року на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Більчука О.А., з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частинами 1, 2 ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»).

Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно до абз. 2 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 від 17 січня 2022 року про визнання неправомірною бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Більчука О.А. щодо не розгляду її скарги від 29 листопада 2021 року у зведеному виконавчому провадженні №44649678 та зобов`язанні його розглянути скаргу від 29 листопада 2021 року, директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов Максим здійснивши ретельну перевірку викладених у скарзі доводів скаржниці надав чітку та обґрунтовану відповідь на скаргу у виді листа, а не постанови, оскільки бездіяльності зі сторони ОСОБА_2 встановлено не було, так як останнім за розглядом скарги ОСОБА_1 від 29 листопада 2021 року була винесена постанова.

Колегія суддів звертає увагу, що з аналізу абз.2 ч.3 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження вбачається, що постанова виноситься лише тоді, коли начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, встановить, що дії державного виконавця під час виконання рішень суперечать вимогам закону.

Колегією суддів встановлено, що Постанова № 78/2021 від 24 грудня 2021 року начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Олександра Більчука, яка була постановлена за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 29 листопада 2021 року, є чинною та в установленому законом порядку не скасована.

Оскільки, бездіяльності начальника начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. щодо розгляду скарги від 29 листопада 2021 року у зведеному виконавчому провадженні №44649678 встановлено не було, директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов Максим правомірно надав відповідь на скаргу ОСОБА_1 у вигляді листа, а не постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить порушень директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельовим Максимом під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 17 січня 2022 року, а тому відсутні правові підстави для задоволення її скарги.

Доводи апелянта в скарзі про те, що директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов Максим при розгляді її скарги від 17 січня 2022 року не провів перевірку законності зведеного провадження №44649678 та не прийняв процесуального рішення у формі постанови за результатами перевірки законності зведеного виконавчого провадження, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на викладені вище обставини справи.

Твердження апелянта в скарзі про те, що начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олександр Більчук, станом на 17 січня 2022 року. не розглянув її скаргу від 29 листопада 2021 року, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки останнім за результатами розгляду вказаної скарги була винесена Постанова № 78/2021 від 24 грудня 2021 року, яка є чинною та в установленому законом порядку не скасована.

Апелянт не скористалася наданими правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні скарги в редакції цієї постанови, а в іншій частині ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2022 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , виклавши їх в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 травня 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р. Куценко