КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2998/2023 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «VodafoneУкраїна», Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування майнової шкоди фізичній особі, яка потерпіла від злочину,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Vodafone Україна», Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування майнової шкоди фізичній особі, яка потерпіла від злочину.

В обґрунтування позову зазначала, що 12 січня 2019 року, невідома особа, яка є абонентом мобільного оператора «Vodafone Україна», шляхом обману та зловживання довірою, заволоділа грошима позивачки у сумі 12070,50 (дванадцять тисяч сімдесят гривень 50 коп), які були переведені на рахунок мобільного телефону НОМЕР_1 , за оренду квартири у м. Вишгород, Київської області, по оголошенню на сайті ОЛХ.

13 січня 2019 року, через дзвінок оператору «Vodafone Україна», було повідомлено про злочин та заблоковано мобільний телефон шахрая. На момент блокування, кошти знаходились на рахунку мобільного телефону НОМЕР_1 , та почалося безпідставне користування грошовими коштами ПрАТ «Vodafone Україна».

13 січня 2019 року після звернення до Покровського відділу поліції, відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України реєстрація заяви в ЄРДР повинна була відбутися за 24 години. Заява не була зареєстрована в ЄРДР. Рішення за заявою було прийнято з порушенням законодавчих норм, тобто не прийнято до уваги, що внаслідок цивільно - правових відносин, виникли ознаки кримінального правопорушення, а саме заволодіння коштами, шляхом обману. І тільки після звернення до суду, про бездіяльність працівників Покровського відділу поліції, на підставі ухвали суду від 07.03.2019 року, відомості про злочин, були внесені до ЄРДР за №0000530 від 12.03.2019 року та почалось досудове розслідування.

З моменту скоєння злочину пройшло вже більш як 20 місяців, досудове розслідування триває 18 місяців. Матеріали справи позивача неодноразово надходили де прокуратури, та в останній раз їх направили до Селидівського ВП Донецької області. Було встановлено, що місцем скоєння кримінального правопорушення є м. Донецьк, який на сьогоднішній день є тимчасово окупованою територією, де немає можливості у повному обсязі провести слідчо-розшукові дії з метою встановлення та притягнення винної особи до кримінальної відповідальності. За час досудового розслідування, позивач неодноразово зверталась до керівництва ПрАТ «Vodafone Україна». Органи досудового розслідування за межами розумного строку не завершили належним чином розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000530 від 12.03.2019 року.

Позивач просила повернути кошти, яких вона позбулася через кримінальну діяльність шахраїв, а також отримати компенсацію за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень, за скрутне матеріальне становище позивача та душевні переживання протягом всього терміну досудового розслідування.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , просила визнати її потерпілою від кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України; притягнути до відповідальності винних осіб, повернути втрачені кошти, компенсацію за користування її майном та компенсувати моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «VodafoneУкраїна», Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування майнової шкоди фізичній особі, яка потерпіла від злочину - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. Апелянтпосилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом вставновлено, що 12 січня 2019 року, невідома особа, яка є абонентом мобільного оператора «Vodafone Україна», шляхом обману та зловживання довірою, заволоділа грошима позивачки у сумі 12070,50 (дванадцять тисяч сімдесят гривень 50 коп), які були переведені на рахунок мобільного телефону НОМЕР_1 , за оренду квартири у м. Вишгород, Київської області, по оголошенню на сайті ОЛХ.

07.03.2019 року ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області зобов`язано Покровський відділ поліції ГУ НП України в Донецькій області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_1 , за її заявою від 13.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та провести досудове розслідування в повному обсязі.

На підставі ухвали слідчого судді від 07.03.2019 року, відомості про злочин, були внесені до ЄРДР за №0000530 від 12.03.2019 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що внаслідок бездіяльності відповідачів позивачу завдано моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Позивач вважає, що моральна шкода, яка завдана протиправною бездіяльністю посадових осіб органів досудового слідства, підлягає відшкодуванню державою за рахунок Державного бюджету України.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для повернення апелянту втрачених коштів, а отже і стягнення моральної шкоди з відповідачів, оскільки апелянтом ні в суді першої та апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано доказів заподіяння такої шкоди.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для скасування судового рішення - відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 13.03.2023.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник