РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у м.Володимирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зимнівської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 позивач звернувся до суду з позовом до Зимнівської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення вісімнадцятої сесії сільської Ради народних депутатів двадцять першого скликання №18/2 від 01.02.1994 "Про хід приватизації земельних ділянок громадян на території сільської Ради народних депутатів" Сільська Рада народних депутатів вирішила надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,60 га - ріллі ОСОБА_2 . Проте, за життя останній завершити процедуру приватизацію не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті фактично спадщину прийняла дружина ОСОБА_3 , оскільки була зареєстрована та проживала разом з ним, а тому, згідно ЦК УРСР 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину і вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема придбала право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с.Нехвороща.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла й ОСОБА_3 , яка доводилась позивачу бабою, після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, в якому все належне їй майно вона заповіла йому - ОСОБА_1 .

На даний час у нього виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно після смерті баби, однак через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, та через те що покійна баба не встигла за життя завершити приватизацію та зареєструвати право власності на вказане майно, у нотаріальній конторі йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,60 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Волинська область Володимирський район, с.Нехвороща.

Ухвалою від 21.10.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Машевська Л.А., повноваження якої містяться в матеріалах справи у підготовче засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у підготовче засідання також не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Визнає обставини, викладені у позовній заяві щодо завершення приватизації та отримання на своє ім.,я правовстановлюючих документів, що посвідчу, для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження.

Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, приймаючи до уваги безумовне визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається із: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , право власності наякий за рішенням Володимир-Волинського міського суду від 18.08.2021 року було визнано за ним - ОСОБА_1 та земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Нехвороща, Володимирського району Волинської області, яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 .

Вказана земельна ділянка була надана ОСОБА_2 на підставі рішення вісімнадцятої сесії сільської Ради народних депутатів двадцять першого скликання № 18/2 від 01.02.1994 року "Про хід приватизації земельних ділянок громадян на території сільської Ради народних депутатів", дозвіл на приватизацію земельної ділянки № НОМЕР_1 . За життя ОСОБА_2 не завершив приватизацію вказаної земельної ділянки та не зареєстрував право власності на неї.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В цивільному кодексі УРСР 1963 року наряду із прийняттям спадщини шляхом подачі заяви до нотаріальної контори існує таке поняття, як фактичне прийняття спадщини шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном: забрати речі особистого вжитку спадкодавця, ключі від будинку, документи, здійснити поточний ремонт, мати прописку в будинку спадкодавця тощо. Будь-яка дія - фактичне прийняття спадщини чи подання заяви - повинна була мати місце у встановлений законом строк прийняття спадщини - 6 місяців з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_2 , з ним була зареєстрована та постійно проживала його дружина - ОСОБА_3 , що стверджується довідкою Хмелівської сільської ради № 380 від 28.07.2008 року, а отже, остання фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка і вступила в управління та володіння спадковим майном. Проте, за життя ОСОБА_3 також не завершила приватизацію земельної ділянки, яка була передана ОСОБА_2 та не зареєструвала право власності на неї.

13 серпня 2002 року секретарем Хмелівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, було посвідчено заповіт ОСОБА_3 (зареєстровано в реєстрі за № 26), згідно якого остання, на випадок своє смерті, все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1 .

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодаємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України).

Відповідно до чч. 1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до чч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно нотаріальної справи позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_3 .

Проте, листом державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Н.П. Билень від 12.09.2022, на усне звернення позивача, останньому роз`яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою, у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на зазначене спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем у позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, з урахуванням відсутності заперечень з боку відповідача, дійшов висновку, що позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця як спадкоємець за заповітом, оскільки він прийняв спадщину після смерті своєї баби, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 142, 200, 206, 265 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218,1297 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Зимнівської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 право на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Нехвороща, Володимирського району, Волинської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Тетяна ПУСТОВОЙТ