Головуючий у І інстанції Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/824/377/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенніКиївського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову про перевірку виконавчого провадження, заінтересована особа - Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сацик Р.В. звернувся до Баришівського районного суду Київської області зі скаргою на постанову Начальника Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Старенького М.І. від 30.05.2022 року про перевірку виконавчого провадження, в якій просив вказану постанову визнати неправомірною та зобов`язати Начальника Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Старенького М.І. скасувати постанову державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качур Т.М. від 10.12.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відносно ОСОБА_1 , винесену в межах виконавчого провадження № 56647432.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник посилався на те, що 18.02.2018 року Баришівським районним судом Київської області було видано судовий наказ по справі № 355/113/18, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до їх повноліття, починаючи з 26.01.2018 року.

22.06.2018 року державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качур Т.М. відкрито виконавче провадження № 56647432 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів згідно судового наказу від 18.02.2018 року.

10.12.2018 року цим же державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 56647432 винесено Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Про існування постанови ОСОБА_1 стало відомо лише 06.01.2021 року при ознайомленні його представником, адвокатом Сациком Р.В. з матеріалами виконавчого провадження №56647432.

Дана постанова вже оскаржувалась в судовому порядку, однак ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року у задоволенні скарги було відмовлено.

У травні 2022 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 подав скаргу на постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами начальнику Баришівського ВДВС Старенькому М.І. у зв`язку із новими обставинами, а саме працевлаштуванням ОСОБА_1 водієм у нового роботодавця та участю в ТРО. У скарзі заявник просив здійснити перевірку виконавчого провадження №56647432, усунути виявлені порушення та скасувати постанову державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качур Т.М. від 10.12.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами щодо ОСОБА_1 .

Однак начальником Баришівського ВДВС було винесено постанову від 30.05.2022 року, у якій було зазначено, що дії державного виконавця вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Вищевказана постанова, на думку заявника, винесена всупереч нормам чинного законодавства, зважаючи на наступне.

ОСОБА_1 з 24.09.2020 року працював в ТОВ «Лідер Буд» водієм. З 02.04.2021 року працював трактористом в КП «Виробниче управління комунального господарства», а з 17.05.2022 року переведений на посаду водія навантажувача, що підтверджується довідкою №227 від 25.05.2022 року. Робота водієм є єдиним місцем роботи ОСОБА_1 та, відповідно, єдиним та основним джерелом засобів для існування.

Також, боржник є добровольцем ТРО з 25.05.2022 року, що підтверджується довідкою № 1497 від 19.04.2022 року.

При цьому, відповідно до умов контракту добровольця територіальної оборони, форма якого затверджена наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 року № 84, на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 п. 10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 працює водієм в КП «Виробниче управління комунального господарства», і це є єдиним джерелом його існування, а також є добровольцем ТРО з 25.05.2022 року, продовження дії тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами порушує його право на працю та позбавляє законного джерела для існування, відтак постанова начальника ВДВС про перевірку виконавчого провадження має бути визнана неправомірною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Сацика Р.В. відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, заявник ОСОБА_1 через представника - адвоката Сацика Р.В. подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення про задоволення скарги.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник посилався на те, що оскаржувана постанова необґрунтована, оскільки перевірку фактично не здійснено. При цьому, доводи постанови про перевірку зводяться до того, що постанова про заборону керування транспортними засобами вже оскаржувалася в судовому порядку, боржнику відмовлено у її задоволенні, тому і відсутні підстави для її скасування, нові обставини начальником Баришівського ВДВС не вивчались.

Необгрунтованість постанови свідчить про ухилення начальника Баришівського ВДВС від сумлінного дотримання Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для її скасування.

Крім того, відповідно до п. 1 розділу 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, перевіритизаконність виконавчого провадження мають право начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі. Пунктом 2 даної Інструкції передбачено, що посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи. Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).

Так, ОСОБА_1 з 24.09.2020 року працював в ТОВ «Лідер Буд» водієм.

З 02.04.2021 року працював трактористом в КП «Виробниче управління комунального господарства», а з 17.05.2022 року переведений на посаду водія навантажувача, що підтверджується довідкою № 227 від 25.05.2022 року.

Заборона у праві керування транспортними засобами стала підставою звільнення апелянта з посади водія ТОВ «ЛідерБуд» та переведення в КП «Виробниче управління комунального господарства» з посади тракториста на посаду водія навантажувача.

Наразі через те, що ОСОБА_1 має заборону керування транспортними засобами, він може здійснювати свої професійні обов`язки лише в межах підприємства (як водій навантажувача) і не може керувати транспортними засобами на дорогах, так як буде притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без такого права.

Дані обставини впливають і на обсяг трудових обов`язків, які може виконувати апелянт і, відповідно, на рівень його заробітної плати.

Праця водієм в КП «Виробниче управління комунального господарства» є єдиним місцем роботи ОСОБА_1 та відповідно, єдиним та основним джерелом засобів для існування.

Згідно з п. 1 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Вказані положення закону узгоджуються зі змістом ст. 43 Конституції України, відповідно до змісту якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Вказані обставини судом першої інстанції не взяті до уваги в порушення норм матеріального права.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів в ОСОБА_1 унеможливлює зняття тимчасових обмежень безпосередньо державним виконавцем, однак продовження дії тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами порушує право ОСОБА_1 на працю на посаді «водія» та позбавляє останнього основного законного джерела засобів для існування.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач ОСОБА_7 просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу суду - без змін, як таку, що постановлена з додержанням вимог закону.

В судове засідання учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.02.2018 року Баришівським районним судом Київської області було видано судовий наказ по справі № 355/113/18, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до їх повноліття, починаючи з 26.01.2018 року (а.с.9).

22.06.2018 року державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качур Т.М. відкрито виконавче провадження № 56647432 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів згідно судового наказу від 18.02.2018 року (а.с.10-11).

10.12.2018 року цим же державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 56647432 винесено Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.12-13).

Ознайомившись з постановою державного виконавця від 10.12.2018 року, боржник оскаржив її до начальника Баришівського ВДВС.

30 травня 2022 року начальник Баришівського ВДВС Старенький М.І. виніс постанову про перевірку виконавчого провадження №56647432, якою дії головного виконавця Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Качур Т.М. визнано такими, що вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.19-20). При цьому, на момент проведення перевірки законності постанови державного виконавця начальником Баришівського ВДВС Стареньким М.І. встановлено, що борг ОСОБА_1 по аліментах збільшився.

Не погодившись з даним рішенням посадової особи органу державної виконавчої служби, ОСОБА_1 через представника - адвоката Сацика Р.В. звернувся до суду з відповідною скаргою на вищевказане рішення.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови начальника Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Старенького М.І. від 30.05.2022 року про перевірку виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності скарги, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.ч.1-3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження визначений розділом XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція).

Перевірити законність виконавчого провадження має право начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі (абз. 7 п. 1 розділу XIIІнструкції).

Посадові особи, зазначені в абз. 7 п. 1 розділу XIIІнструкції, п. 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи, а також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) (п. 2 розділу XIIІнструкції).

Згідно з п. 6 розділу XII Інструкції перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.

Пунктом 7 розділу XII Інструкції передбачено, що про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частина 10 цієї статті передбачає, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Дослідивши зміст постанови начальника Баришівського ВДВС у Броварському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Старенького М.І. від 30.05.2022 року, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши вищевказані норми закону, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що постанова про перевірку виконавчого провадження АСВП № 56647432 винесена у межах повноважень начальника Баришівського відділу ДВС, який, встановивши, що постанова державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 10.12.2018 року не суперечить вимогам закону, дійшов правильного висновку про визнання цих дій виконавця такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, слід зауважити, що заявником суду не надано жодних належних та достатніх доказів з приводу того, що перевірка виконавчого провадження була проведена начальником Баришівського ВДВС з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки під час розгляду справи судом було встановлено, що начальник Баришівського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Старенький М.І. при винесенні постанови від 30.05.2022 року про перевірку виконавчого провадження діяв відповідно до закону та в межах своїх повноважень, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про невмотивованість ухвали суду спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, з якого вбачається, що суд першої інстанції проаналізував посилання заявника на те, що вжиті державним виконавцем заходи позбавляють його основного законного джерела засобів для існування, зазначивши в ухвалі, що вжите виконавцем обмеження у праві керування транспортними засобами не позбавляє ОСОБА_1 основного джерела засобів для існування, оскільки як на день винесення постанови від 10.12.2018 року, так і на час розгляду справи судом, заявник працює водієм у КП «Виробниче управління комунального господарства», тобто він не позбавлений своєї роботи та засобу для існування, крім того, боржник зазначав, що у нього є також дохід від земельного паю.

Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що перевірка начальником Баришівського ВДВС фактично не здійснювалася, оскільки ці доводи нічим не підтверджені. При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що зміст постанови начальника Баришівського ВДВС Старенького М.І. від 30.05.2022 року про перевірку виконавчого провадження АСВП № 56647432 (а.с.19-20) загалом відповідає пункту 7 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, що свідчить про належне виконання начальником ВДВС своїх посадових обов`язків та спростовує доводи апеляційної скарги боржника про неповноту та невмотивованість винесеної ним постанови.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: