ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1105/23 Справа № 201/4991/22 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Українського державного університету науки і технологій на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Наумової О.С. в місті Дніпро, в цивільній справі номер 201/4991/22 за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету науки і технологій, третя особа: Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Українського державного університету науки і технологій про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2019 року її прийнято на посаду доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на умовах строкового договору з 01 жовтня 2019 року по 30 червня 2022 року.

В подальшому переведено на посаду 0.85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту».

25 лютого 2021 року позивачку звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12.01.2022р. у справі №201/3206/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 25.02.2021р. № 22-ос про звільнення з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено позивачку на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з 02.03.2021р. Вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодовано спричинену позивачці моральну шкоду. Рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» та в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячного платежу допущено до негайного виконання.

Після отримання зазначеного вище рішення позивачка зверталась до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, Українського державного університету науки і технологій, оскільки останній є правонаступником ДНУЗТ імені академіка Лазаряна, з заявами про виконання рішення суду щодо її поновлення на роботі.

Проте, рішення суду не виконувалось відповідачем та його правонаступником.

24 червня 2022 року наказом т.в.о. ректора Українського державного університету науки і технологій №121-ос поновлено з 02 березня 2022 року по 30 червня 2022 року ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри «Економіки та менеджменту». Зі вказаним вище наказом позивачка ознайомлена 29 червня 2022 року.

29 червня 2022 року позивачкою подано заяву про продовження трудових відносин до 01 вересня 2022 року.

Вважала пункт 11 наказу №121-ос від 24 червня 2022 року про її звільнення незаконним, оскільки рішення про її звільнення з посади прийнято до розгляду її заяви про продовження трудових відносин.

Зазначала, що з урахуванням того, що заміщення вказаної посади передбачає проведення конкурсу, позивачка має бути поновлена на вказаній посаді на строк до призначення і затвердження результатів проведення конкурсу на заміщення посади доцента кафедри «Економіки та менеджменту».

Просила суд: визнати незаконним і скасувати п. 11 наказу Українського державного університету науки і технологій № 123-ос від 27.06.2022 року про звільнення її з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» згідно з п. 2 ст. 36 КЗПП України після закінчення дії строкового договору; поновити з 01.07.2022 року на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Українського державного університету науки і технологій до дати проведення та затвердження результатів конкурсу на заміщення посади доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Українського державного університету науки і технологій; стягнути з Українського державного університету науки і технологій середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.07.2022 року і до дати ухвалення рішення у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Українського державного університету науки і технологій, третя особа Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Визнано незаконним пункт 11 наказу Українського державного університету науки і технологій від 27.06.2022 року №123-ос про звільнення ОСОБА_1 з 30.06.2022 року з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України після закінчення строкового договору.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Українського державного університету науки і технологій.

Стягнуто з Українського державного університету науки і технологій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.06.2022 року по день ухвалення рішення в розмірі 37502,52 грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням суду не погодився Український державний університет науки і технологій, подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення винесено за суттєвої неповноти з`ясування обставин справи, невірного встановлення фактичних даних, що мають значення для вирішення справи.

Про умови строкового договору позивачка була повністю обізнана.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Статтею 66 КЗпП України жодних зобов`язань продовжувати дію строкового трудового договору не передбачено.

Вважає, що подання позивачкою заяви про продовження з нею трудових відносин до

01.09.2022 року по суті є заявою на укладання нового строкового трудового договору у зв`язку із закінченням строку попереднього договору.

При звільненні ОСОБА_1 була проведена виплата всіх належних сум по дату звільнення (30.06.2022 року) включно. Тому судом першої інстанції неправильно встановлено період вимушеного прогулу з 27.06.2022 року до 26.09.2022 року.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року, в якому вона просить залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про поновлення її на роботі, не заперечує проти зміни судового рішення в частині вирішених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і зменшення стягнення на її користь суми до 35229,64 грн.

Відповідно до «Порядку проведення конкурсного відбору під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників» затвердженого 28 березня 2016 року, який діяв у ДНУЗТ імені академіка Лазаряна та продовжує діяти в УДУНТ конкурс на заміщення посад науково-педагогічних працівників проводять до закінчення терміну обрання, якщо, науково-педагогічний працівник виконує обов`язки на умовах строкового трудового договору, термін якого скінчився.

Вважає, що позивачка мала обґрунтовані очікування щодо подальшої можливості трудових відносин з роботодавцем, в тому числі за наслідками проведення конкурсу для заміщення посади, який мав би бути проведеним до закінчення строку дії трудового договору.

Крім того, наказом ректора УДУНТ від 02 травня 2022 року №127-К було продовжено строки трудових договорів з вказаними науково-педагогічними, термін яких закінчується 30 червня 2022 року та стокових договорів працівників, які були призначені на посади науково-педагогічних працівників до обрання за конкурсом, до 31 серпня 2022 року за наявності педагогічного навантаження.

За виключенням позивачки, іншим працівникам кафедри «Економіка та менеджмент» продовжено термін перебування на посадах з 01.07.2022 року по 31.08.2023 року.

Представники відповідача Українського державного університету науки і технологій Костюк Н.П. та ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги Українського державного університету науки і технологій підтримали, просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Самуха В.О. в судовому засіданні апеляційного суду з доводами апеляційної скарги Українського державного університету науки і технологій не погодились, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник третьої особи Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши головуючого, представників відповідача, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх

вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що наказом ректора Університету № 145-ос від 26.09.2019 року ОСОБА_1 , доцента, кандидата технічних наук, з 01.10.2019 року по 30.06.2022 року прийнято на посаду доцента кафедри «Економіки та менеджменту» на умовах строкового договору (а.с. 34, 97, т. 1).

Вченою радою ДНУЗТ імені академіка В. Лазаряна від 28.03.2016 року, протокол №8, наказом ректора від 29.03.2016 року №41 затверджений Порядок проведення конкурсного відбору під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників ДНУЗТ імені академіка В. Лазаряна (а.с. 125 143, т. 1).

Указаний Порядок продовжує діяти і в УДУНТ, про що підтверджено у відповіді на запит представника позивачки від 29.07.2022 року №45/1059-21/3, а також у п. 4 заяви відповідача від 08.09.2022 року №45/1197-21/3, поданої до суду в порядку ст. 93 ЦПК України (а.с. 103 104, 119 121, т. 1).

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 позивачку звільнено 02.03.2021 року з посади 0,85 ставки у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗПП України на підставі наказу №22-ос від 25.02.2021 року (а.с. 31, т. 1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2022 року у справі №201/3206/21, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2022 року, визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 01.10.2020 року №122-ос в частині визначення строку дії трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 до 31.12.2020 року. Визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 31.12.2020 року №182-ос в частині продовження строку дії трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 до 02.03.2021 року. Визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 25.02.2021 року №22-ос про звільнення ОСОБА_1 з 02.03.2021 року з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з 02.03.2021 року. Стягнуто з Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021 року по день ухвалення рішення в розмірі 122169,39 грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. (а.с. 35-63, т. 1).

ДНУЗТ імені академіка ОСОБА_3 перебуває у стані припинення, не ліквідований, але в університеті вже відсутній штат і штатний розклад. Новоутворений УДУНТ є правонаступником всього майна, прав та обов`язків ДНУЗТ імені академіка В.Лазаряна. Працівники ДНУЗТ імені академіка В.Лазаряна, у тому числі й кафедри «Економіка та менеджмент», були переведені до УДУНТ 01.11.2021року (а.с. 84-85, т. 1).

25.01.2022 року ОСОБА_1 звернулась до УДУНТ із заявою про поновлення на роботі як до правонаступника ДНУЗТ імені академіка В.Лазаряна, у якій, посилаючись на рішення суду у справі №201/3206/21, просила поновити її на роботі на посаді доцента кафедри «Економіка та менеджмент», просила повідомити про те, коли їй приступити до трудових функцій телефоном, додавши копію рішення суду (а.с. 70, т. 1).

З листа УДУНТ №45/164-21/3 від 27.01.2022 року вбачається, що у цивільній справі відповідачем був ДНУЗТ імені академіка В.Лазаряна, який на момент отримання звернення не припинений, як юридична особа і відомості про дану юридичну особу не виключені з ЄДРПОУ, що унеможливлює виконання рішення суду саме УДУНТ і дане звернення про поновлення на роботі буде переадресовано уповноваженому суб`єкту (а.с. 71, т. 1).

28.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до ДНУЗТ імені академіка В.Лазаряна із заявою про необхідність виконання рішення суду в частині негайного поновлення позивачки на роботі (а.с. 72,т. 1).

Листом від 02.02.2022р. №45/06-21/3 ДНУЗТ імені академіка В.Лазаряна повідомлено ОСОБА_1 про те, що для виконання рішення суду потрібно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили (а.с. 73,т. 1).

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС від 04.02.2022 року відкрито виконавче провадження №68428646 щодо примусового виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с. 65-66, т. 1).

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС від 04.02.2022 року відкрито виконавчого провадження №68428781 щодо примусового виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць (а.с. 68-69, т. 1).

Наказом т.в.о. ректора УДУНТ Радкевича А. від 24.06.2022 року №121-ос скасовано п. 1 наказу в.о. ректора від 25.02.2021 року №22-ос, яким звільнено ОСОБА_1 з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» по строковому договору (по 30.06.2022 р.) згідно із п. 6 ст. 36 КЗпП України з 02.03.2021 року. Поновлено з 02.03.2021 року по 30.06.2022 року на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» на умовах строкового договору (згідно з заявою ОСОБА_1 від 18.09.2019 року та наказом ректора університету від 26.09.2019 року №145-ос). Наказано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021 року по день ухвалення рішення у розмірі 122169,39 грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів на користь ОСОБА_1 та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Підстава: Постанова Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2022 року (копію одержано університетом 22.06.2022 року) (а.с. 74, т. 1).

29.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до в.о. ректора УДУНТ із заявою, у якій просила продовжити трудові відносини на посаді доцента 0,85 ставки, як і з іншими науково-педагогічними працівниками до 01.09.2023 року, у зв`язку із тим, що конкурс на заміщення посад науково-педагогічних працівників не оголошено. На заяві наявні резолюції: в.о. керівника навчального відділу від 29.06.2022 року «Навчальне навантаження відсутнє»; в.о. завідувача кафедри від 26.09.2022 року «Відмовлено, у зв`язку із відсутністю навчального навантаження»; декана від 29.06.2022 року: «Відмовлено, у зв`язку із відсутністю навчального навантаження» (а.с. 75, 76, т. 1).

Наказом УДУНТ №123-ос від 27.06.2022 року ОСОБА_1 звільнено 30.06.2022 року з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, після закінчення дії строкового договору (а.с. 98, т. 1).

З листа Директорату фахової, передвищої та вищої освіти Міністерства освіти і науки України №3/3105-22 від 28.07.2022 року вбачається, що рекомендації щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контактів), затверджено наказом Міністерства освіти і науки України від 10.05.2015 року № 1005. (а.с. 115 116, т. 1).

З листа Міністерства освіти і науки України №1/3594-22 від 22.03.2022 року «Про продовження строків трудових договорів (контрактів) з науково-педагогічними працівниками» видно, що керівникам закладів освіти запропоновано розглянути можливість продовження строків трудових договорів (контрактів) з науково-педагогічними працівниками за наявності у них педагогічного навантаження до 31 серпня 2023 року (а.с. 148, т. 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що

позивачка звільнена з роботи з порушенням норм трудового законодавства. Подальше продовження дії трудових контрактів іншим працівникам кафедри вказує на безпідставність звільнення позивачки за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та нормам закону.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини 1 статті 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Пунктами 2, 3 статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін або таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Підставами припинення трудового договору відповідно до ст.. 36 КЗпП України є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що наказом ректора Університету № 145-ос від 26.09.2019 року ОСОБА_1 , доцента, кандидата технічних наук, з 01.10.2019 року по 30.06.2022 року прийнято на посаду доцента кафедри «Економіки та менеджменту» на умовах строкового договору.

Наказом №22-ос від 25.02.2021 року ОСОБА_1 звільнено 02.03.2021 року з посади 0,85 ставки у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2022 року у справі №201/3206/21, залишеним без змін поставною Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2022 року визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 01.10.2020 року №122-ос в частині визначення строку дії трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 до 31.12.2020 року. Визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 31.12.2020 року №182-ос в частині продовження строку дії трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 до 02.03.2021 року. Визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 25.02.2021 року №22-ос про звільнення ОСОБА_1 з 02.03.2021 року з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з 02.03.2021 року.

Наказом т.в.о. ректора УДУНТ від 24.06.2022 року №121-ос скасовано п. 1 наказу в.о. ректора від 25.02.2021 року №22-ос, яким звільнено ОСОБА_1 з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» по строковому договору (по 30.06.2022 р.) згідно із п. 6 ст. 36 КЗпП України з 02.03.2021 року. Поновлено з 02.03.2021 року по 30.06.2022 року на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» на умовах строкового договору.

Наказом УДУНТ №123-ос від 27.06.2022 року ОСОБА_1 звільнено 30.06.2022 року з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України за закінченням дії строкового договору.

З листа Міністерства освіти і науки України №1/3594-22 від 22.03.2022 року «Про

продовження строків трудових договорів (контрактів) з науково-педагогічними працівниками» видно, що керівникам закладів освіти запропоновано розглянути можливість продовження строків трудових договорів (контрактів) з науково-педагогічними працівниками за наявності у них педагогічного навантаження до 31 серпня 2023 року.

З наказу №127-к від 02.05.2022 року вбачається, що строкові договори працівників, які були призначені на посади науково-педагогічних працівників до обрання за конкурсом, продовжені до 31 серпня 2022 року за наявності навантаження (а.с. 122-123, т.1; а.с. 74, т. 2).

З пояснень сторін вбачається, що з урахуванням введення режиму воєнного стану в Україні конкурсні процедури за заміщенням вакантних посад науково-педагогічних працівників в УДУНТ, як правонаступника ДНУЗТ імені академіка В. Лазаряна, в період часу з 24.02.2022р. по 30.06.2022р. - не проводились, і цього не заперечує відповідач в письмових поясненнях.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин,дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , зазначивши, що відповідачем не надано суду жодних доказів неможливості забезпечити позивачку навчальним навантаженням з урахуванням того, що на кафедрі продовжували працювати сумісники. До того ж, наявність сумісників на кафедрі «Економіки та менеджменту» вказує про у відповідача була можливість продовжити позивачці строк дії контракту із забезпеченням останньої навчальним навантаженням.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача українського державного університету науки і технологій (скорочено УДУНТ) по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Українського державного університету науки і технологій залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24.12.2023 року.

Судді: