Справа № 712/1608/22
Провадження № 2/712/244/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Скринник А.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 11.09.2007 року AT «Укрсоцбанк» та фізична особа - громадянин України яким є - ОСОБА_2 , уклали кредитний договір № 895/06-034-627.

Згідно рішення № 5/2019 AT «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - AT «Укрсоцбанк»).

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач (за договором кредитор) зобов`язується надати відповідачеві (за договором - позичальникові) кредит у сумі 22 000,00 дол. США.

Відповідно до договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, які передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачеві, кредит.

В свою чергу, позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 17.11.2021 року заборгованість:

Сума заборгованості за кредитом 21 138,19 дол. США

Сума заборгованості за відсотками 38968,81 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 11.09.2007 року між кредитором та іпотекодавцями, якими є - ОСОБА_1 , укладено Іпотечний договір № ІД 895/06-034-627, відповідно до якого останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,30 кв.м.

Ринкова вартість предмету іпотеки становить 419900,00 грн.

Відповідно до п. 9 Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Договору іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України.

Відповідно до Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотекиможе бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у Іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Просять звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,30 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 895/06-034-627 від 11.09.2007 року, яка становить 21 138,19 дол. США, а саме: сума заборгованості за кредитом 21 138,19 дол. США, на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» ,03150 м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, код ЄРДПОУ 23494714, п/р № НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 6298,50 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з за явами та клопотаннями до суду не звертався.

Відповідачем ОСОБА_1 відзив на позов суду не надано.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представником ОСОБА_3 надано суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» по справі № 712/1608/22 в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що 11.09.2007 року AT «Укрсоцбанк» та фізична особа - громадянин України яким є - ОСОБА_2 , уклали кредитний договір № 895/06-034-627.

Згідно рішення № 5/2019 AT «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - AT «Укрсоцбанк»).

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач (за договором кредитор) зобов`язується надати відповідачеві (за договором - позичальникові) кредит у сумі 22 000,00 дол. США.

Відповідно до договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, які передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачеві, кредит.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В свою чергу, позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 17.11.2021 року заборгованість:

Сума заборгованості за кредитом 21 138,19 дол. США

Сума заборгованості за відсотками 38968,81 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 11.09.2007 року між кредитором та іпотекодавцями, якими є - ОСОБА_1 , укладено Іпотечний договір № ІД 895/06-034-627, відповідно до якого останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,30 кв.м.

Ринкова вартість предмету іпотеки становить 419900,00 грн.

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 9 Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Договору іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України.

Відповідно до Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотекиможе бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у Іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечення нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритетом окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на ппредмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 235/3619/15-ц, провадження № 14-11цс18 встановлено:

«Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень».

Посилання на зміни до законодавства, що були внесені із введенням військового стану не можуть бути підставою для ухвалення рішень про відмову у задоволенні позовів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Адже норми Закону України «Про іпотеку» не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 (провадження 61-10125св21) сформулював правові висновки у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах.

Суди першої та апеляційної інстанцій відмовили в задоволенні позову банку в тому числі і з посиланням на військовий стан та відповідні зміни у законодавства. Проте касаційний суд скасував попередні рішення та задовольнив позов частково.

ВС врахував, що на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який 25 травня 2022 року продовжено строком на 90 діб.

Відповідно до Закону від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України розділ VI «Прикінцеві положення» Закону «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія:

статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки);

статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки);

статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти);

статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент скасування Верховним Судом попередніх судових рішень у зв`язку з порушенням норм права та ухвалення нового рішення воєнний стан в Україні триває, виконання судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах зупинено на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов і в постанові від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 (провадження № 61-11497св21). У даній постанові ВС також наголосив, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Аналогічні висновки Верховний Суд містяться і в постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 718/469/20 (провадження № 61-1110св22).

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) зазначено, що: «Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством».

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Аналогічний правовий висновок висловлений у чисельній судовій практиці, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18), КЦС ВС від 08.12.2021 у справі № 751/3510/15.

Згідно висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 09 вересня 2014 року у справі № 3-71гс14, від 3 лютого 2016 року у справ № 6-1080цс15, зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня; позивач вважає, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредиторів за рахунок забезпечувального зобов`язання.

Враховуючи викладене, встановивши, що рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто заборгованість за кредитним договором, проте позичальник не виконав вказане рішення суду суд має підстави дійти висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Отже, посилання на наявність рішення суду про стягнення заборгованості, обставини направлення/ненаправлення вимоги та введення воєнного стану не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 204/2217/16-ц: «Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним та незрозумілим, апеляційний суд не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Згідно з статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що застосування норм права, оцінка доказів є прерогативою лише суду, а не експерта. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору, а не лише виключно експертним шляхом.

При цьому суд не позбавлений права і зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові».

Так, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про стягнення боргу, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 11.09.2007р.: борг за кредитом 21138,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (100 доларів США 799грн. 30коп.) складає 168957грн. 55коп., борг за відсотками 14538,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (100 доларів США 799грн. 30коп.) складає 116208грн. 49коп., в всього 35676,97 доларів США, що складає 285166 грн. 04коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 11.09.2007р.: пеню за несвоєчасне повернення кредиту 25766грн. 03коп. та пеню за несвоєчасну сплату процентів 15792грн. 26коп., а всього - 41558грн. 29коп., а також судовий збір в розмірі 3267грн. 24коп., а всього - 44825грн. 53коп.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

При цьому у мотивувальній частині вказаного судового рішення вказано наступне: «За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свої обов`язки та надав відповідачу кредит в сумі 22000,00 доларів США., а відповідач, взяті по кредитному договору, обов`язки не виконав, а тому заборгованість: борг за кредитом 21138,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (100 доларів США - 799грн. 30коп.) складає 168957грн. 55коп., борг за відсотками - 14538,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (100 доларів США - 799грн. 30коп.) складає 116208грн. 49коп., в всього 35676,97 доларів США, що складає 285166 грн. 04 коп., а також пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 25766грн. 03коп. та пеня за несвоєчасну сплату процентів - 15792грн. 26коп., а всього - 41558грн. 29коп., - підлягають до стягнення».

Вказане рішення суду на даний час залишається невиконаним.

Кредитний договір укладений в валюті долар США, додаткових угод про зміну валюти кредитування укладено не було, а тому і виконуватись зобов`язання мають у доларах США.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Отже, дана сума основної заборгованості 35676,97 доларів США та заборгованість за пенею в сумі 41558 грн. 29 коп., як така, що встановлена рішенням суду, яке набуло законної сили, є доведеною та підлягає стягненню за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 (провадження 61-10125св21), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 (провадження № 61-11497св21), від 19 жовтня 2022 року у справі № 718/469/20 (провадження № 61-1110св22).

Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК».

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2023 року змінено назву позивача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 6298,50 грн.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 12, 19, 12, 76, 77, 80-81, 9, 258, 263-265, 272, 352, 354, 391 ЦПК України ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, 575, 1049, 1054 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,30 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 895/06-034-627 від 11.09.2007 року, яка становить 21138,19 дол. США, а саме: сума заборгованості за кредитом 21138,19 дол. США на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» ,03150 м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, код ЄРДПОУ 23494714, п/р № НОМЕР_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» ,03150 м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, код ЄРДПОУ 23494714, п/р № НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 6298,50 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: Романенко В.А.

Повний текси рішення виготовлений 05 травня 2023 року.