Справа № 523/2925/22
Провадження №2/523/1998/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"02" травня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

за участю секретаря судового засідання - Гарган С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 у розмірі 58 750 грн. 69 коп

Свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі договору позики відповідач ОСОБА_2 14.11.2016 року отримав від позикодавця ОСОБА_3 грошові кошти, у сумі, що дорівнює 5000 дол. США, на умовах виплати відсотків за користування грошима у розмірі 1,5% на місяць, тобто по 75дол. США щомісячно. 10.02.2021 року відповідачем ОСОБА_2 були передані позикодавцю ОСОБА_3 у рахунок погашення тіла кредиту 5 000 дол. США, але борг по невиплаченим відсоткам за період з січня 2020 року по лютий 2021 року включно у сумі 985 дол. США залишився непогашеним.

Також, відповідачем ОСОБА_2 04.06.2020 року отримані у якості позики від позикодавця ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі €700, які також станом на теперішній час не повернуті.

01.06.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513-514 ЦК України, укладений договір, за яким ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 свої права вимоги по вказаним вище грошовим зобов`язанням.

04.06.2021 року позивач ОСОБА_1 , відповідно до вимог абзацу другого ч. 1 ст. 1049 ЦК України та ст. 16 ЦПК України, запропонував відповідачу ОСОБА_2 не пізніше 30 днів з моменту отримання його вимоги сплатити йому непогашені борги за борговими зобов`язаннями від 14.11.2016 року та 04.06.2020 року у розмірі 985 дол. США та €700. Вимога була спрямована на адресу боржника ОСОБА_2 рекомендованим листом ПАТ «УКРПОШТА» за № 734 та отримана адресатом 08.08.2021 року, після чого залишена боржником без відповіді та задоволення.

На день момент звернення до суду борг не повернуто, тому позивач просить стягнути з відповідача:

Непогашений борг за договором позики від 14.11.2016 року - $985.

Непогашений борг за розпискою від 04.06.2020 року - €700.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, відсотки за користування грошима за договором позики від 14.11.2016 року за період з 09.08.2021 року по 28.02.2022 року у сумі $100,02 ($985 * 1,5% :30 * 203 дні) .

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, відсотки за користування грошима за розпискою від 04.06.2020 року у сумі :

за період з 09.08.2021 року по 09.09.2021 року: €700 * 8% : 365 * 31 день = €4,76

за період з 10.09.2021 року по 21.10.2021 року: €700 * 8,5% : 365 * 42 дні = €6.85

за період з 22.10.2021 року по 09.12.2021 року: €700 * 9% : 365 * 49 днів = €8.46

за період з 10.12.2021 року по 28.02.2022 року: €700 * 10% : 365 * 81 день = €15,54, разом: €35,61.

Пеню за договором позики від 14.11.2016 року за період з 09.08.2021 року по 28.02.2022 року у сумі $100,02 ($985 * 1,5% :30 * 203 дні).

Оскільки, якщо її розмір не обумовлений у договорі, то, відповідно до ч. 6 ст. 230 ГК України, вона встановлюється на рівні облікової ставки НБУ.

Пеню за розпискою від 04.06.2020 року у сумі €35,61

Оскільки, якщо її розмір не обумовлений у договорі, то, відповідно до ч. 6 ст. 230 ГК України, вона встановлюється на рівні облікової ставки НБУ.

3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за договором позики від 14.11.2016' року: $985 * 3% : 365 * 203 дні = $16,44 *

3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за розпискою від 04.06.2020 року: €700 3% : 365 * 203 дні = €11,68

Таким чином, стягненню підлягає сума у розмірі:

$985 + $100,02 + $100,02 + $16,44 = $1201,48 по курсу НБУ на день звернення до суду 27,9998 грн. за 1 долар США = 33 641 грн. 20 коп.;

€700 + €35,61 + €35,61 + €11,68 = €782,90 по курсу НБУ на день звернення до суду 32,0724 грн. за 1 Євро = 25109 грн. 49 коп., разом- 58750 грн. 69 коп.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 13.05.2022 року на 10год. 40хв.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2022 року клопотання про витребування доказів - задоволено.

Витребувано від Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області та від Територіального сервісного центру МВС у м. Одесі відомості про реєстрацію на ім`я ОСОБА_2 транспортного засобу універсал-В Toyota previа д.н.з. НОМЕР_1 або іншого транспортного засобу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 22.11.2022 року на 11год. 45хв.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, заяву в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку, також просив розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп.76).

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій вказав про те, що позов вважає обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп.75).

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є частково обґрунтованим, є частково доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 04.06.2020 року, відповідно якою ОСОБА_2 підтвердив факт отримання від ОСОБА_3 у якості безпроцентної позики грошової суми у розмірі 700 євро (арк.сп.8).

Судом встановлено про те, що 01.06.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір відступлення права вимоги (арк.сп.9).

Відповідно до п. 2 даного Договору, право вимоги за Договором позики від 14.11.2016 року і за розпискою від 04.06.2020 року перейшли до ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України вказує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 6-1967цс15, № 6-487цс17, а також Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/11028/14-цта у справі № 211/3035/14-ц.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від зобов`язання одностороння зміна його умов, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1-2. ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайно виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 в частині стягнення коштів у розмірі 700 євро за розпискою від 04.06.2020 року підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення боргу у розмірі 985 дол. США, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст. ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання".

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".

Судом встановлено та із матеріалів справи (арк.спр.6, зворотня сторона) вбачається Договір позики від 14.11.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який не відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України (арк.сп.6).

Під борговою розпискою розуміється текстовий документ, який засвідчує факт отримання грошей або цінного майна в борг на умовах укладеного усного договору. Позичальник власним підписом підтверджує отримання коштів у тимчасове користування та зобов`язання повернути їх на вимогу або у вказаний термін.

Із матеріалів справи вбачається про те, що копія розписки відповідача у справі, надана до суду позивачем, не містить природи договору боргової розписки, яка полягає в отриманні в борг грошових коштів та засвідченні отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей чи переданні грошової суми позичальнику.

Розписка, як борговий документ, що підтверджує боргове зобов`язання має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, всупереч цьому розписка надана до суду позивачем таких відомостей не містить.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 в частині стягнення коштів у розмірі 985 дол. США за Договром позики від 14.11.2016 року не підлягають задоволенню.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, про те, що позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Також, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про стягнення коштів підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 79, 81, 137, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.525,529,530,526,530,533,625,1046,1047,1049 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 700 євро, що у гривневому еквіваленті становить 28 182 гривень, станом на 02.05.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь держави у розмірі 1073 гривень 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 03.05.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.