Справа № 306/1745/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 березня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Свалявського районного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 306/1745/22 (Головуючий: Ганчак Л.Ф.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просить зобов`язати відповідачів не чинити позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном, шляхом звільнення будівлі магазину, загальною площею 81,0кв.м. з належними господарськими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою, загальною площею 0,04га, кадастровий номер :08:001:0058, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

27 вересня 2022 року ОСОБА_3 заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам по справі та іншим особам здійснювати фінансово-господарську/підприємницьку діяльність у магазині, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та вчиняти будь-які дії щодо зазначеного магазину, до вирішення справи по суті та повного реального виконання рішення суду у вищезгаданій справі.

Заява мотивована тим, що предметом спору по даній справі є усунення перешкод у користуванні належним позивачу ОСОБА_3 магазином, який придбаний ним за договором купівлі-продажу 27 липня 2022 року, та посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 510. Позивач фактично позбавлений можливості користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, оскільки відповідачі продовжують займати приміщення будівлі магазину та земельну ділянку, зокрема, використовують вказані об`єкти для провадження господарської (підприємницької діяльності) з реалізації продуктів харчування та побутових товарів і відмовляються добровільно звільнити приміщення.

Ухвалою Свалявського районного суду від 28 вересня 2022 року заяву ОСОБА_3 , задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також іншим особам здійснювати фінансово-господарську/підприємницьку діяльність у магазині, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та вчиняти будь-які дії щодо зазначеного магазину.

Ухвала підлягала до негайного виконання.

Не погоджуючись із дною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги в яких ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції як така, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки у заяві позивача відсутні обґрунтування необхідності забезпечення позову та пропозиції щодо зустрічного забезпечення і така подана з порушенням вимог ст. 152 ЦПК україни. Судом розглянуто заяву про забезпечення позову яка не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України та не вирішив питання зустрічного забезпечення позову. Застосування даних заходів забезпечення позову не випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому суд обираючи захід забезпечення позову у виді заборони відповідачам здійснювати фінансово-господарську/підприємницьку діяльність у магазині, що є предметом спору, фактично заборонив їм займатися підприємницькою діяльністю і позбавив їх засобів до існування. Такий захід забезпечення позову є недомірним позовній вимозі.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 адвоката Мокрянин М.М., який підтримав доводи викладені в апеляційних скаргах відповідачів, представника ОСОБА_3 адвоката Белла Т.А., яка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову, а також доведення відповідності (адекватності) засобу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Суд першої інстанції посилаючись на те, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення або ж утруднити його виконання заборонив відповідачам по справі та іншим особам здійснювати фінансово-господарську/підприємницьку діяльність у магазині, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та вчиняти будь-які дії щодо зазначеного магазину до вирішення справи по суті.

Проте з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, оскільки позивач належним чином не обґрунтував, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі, а також не обґрунтував того, що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звернувся до суду та майнових наслідків заборони відповідачам здійснювати певні дії, є пропорційним.

Заява про забезпечення позову у цій справі не містить обґрунтовування підстав застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову, а також обставин, які свідчать про те, що неприйняття зазначених заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому або позбавить позивача можливості ефективно захистити порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач звернулвся до суду, не надано належних й допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Суд першої інстанції, дійшовши до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів та фактично заборонив відповідачам займатися підприємницькою діяльністю що не є надмірним, передчасним та непропорційним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами про усунення перешкод у користуванні майном.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у заяві ОСОБА_3 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду від 28 вересня 2022 року скасувати.

У заяві ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

Головуючий

Судді: