Провадження № 2/760/4494/23
Справа № 760/492/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Зуєвич Л.Л., за участю:

помічника судді - Божко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто, паспорт),

представника позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 29.06.2022);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; остання відома адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янського району міста Києва /далі - Служба у справах дітей та сім`ї/ (адреса: , м. Київ, проспект Повітрофлотський, 41), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

12.01.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 12.01.2022, за підписом позивача в якій він просить суд:

- позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку АДРЕСА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути із ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 18.01.2022.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.05.2022 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.07.2022.

У зв`язку з ненадходженням від органу опіки та піклування письмового висновку щодо розв`язання спору (в частині позбавлення батьківських прав) 19.07.2022 підготовче засідання у справі було відкладено на 10.11.2022, а потім на 26.01.2023 та зрештою на 16.03.2023.

20.02.2023 до суду разом з супровідним листом віл 10.02.2023 № 108/24-587 надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.03.2023 підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 13.04.2023.

У судове засідання, призначене на 13.04.2023, з`явився тільки позивач та його представник.

Від відповідача у справі будь-яких заяв/клопотань в т.ч. в порядку ч. 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не надійшло.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання технічними засобами в порядку ст. 247 ЦПК України.

Доводи позову

В позові, зокрема, вказується, що позивач тривалий час проживав у цивільних відносинах з ОСОБА_3 (відповідачем).

Зазначається, що від спільного житія у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося, стосунки сторін припинилися, і в 2018 році відповідач залишивши дитину на позивача переїхала жити за місцем своєї реєстрації до м. Херсон, з того часу відповідач не бачила дитину ні разу.

Як вказує позивач, відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для дошкільного розвитку дитини - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Також, позивач зазначає, що відповідач, покладених законом на матір обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача.

На думку позивача, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Крім цього, зауважується, що позивачем отримано від відповідача заяву засвідчену приватним нотаріусом, якою відповідач підтверджує свою відмову на подальшу участь у вихованні дитини та надає згоду на позбавлення її батьківських прав у судовому порядку.

Щодо правової позиції відповідача

Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався.

Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 8) батьками ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис № 4028.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23.05.2018 № 30399599, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9).

В матеріалах справи наявна копія акту оцінки потреб сім`ї/особи від 13.07.2021 (а.с. 10-12) та висновок оцінки потреб сім`ї від 13.07.2021, складений щодо ОСОБА_1 , соціальна картка № НОМЕР_4 (а.с. 13).

Крім того, до матеріалів справи долучено копію нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 від 26.11.2018, зареєстрованої в реєстрі за № 1452 (а.с. 14), за змістом якої викладено, зокрема, наступне:

«Я, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цією заявою повідомляю, що мені відомо про намір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернутися до суду з позовом про позбавлення мене батьківських прав по відношенню до нашого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Я, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, розуміючи українську мову та не потребуючи перекладу тексту цієї заяви на будь-яку іншу мову, відповідно до власного волевиявлення, цією заявою повідомляю, що не заперечую проти позбавлення мене батьківських прав та обов`язків по відношенню до мого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прошу розглянути цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , за якою я виступатиму відповідачем, потерпілим, третьою особою, будь-яким іншим учасником судового процесу без моєї участі.

Винесення рішення щодо позбавлення мене батьківських прав покладаю на розсуд суду.

При цьому повідомляю, що участі у вихованні мого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , я не приймаю, не спілкуюся з ним та не відвідую його.»

Також, в матеріалах справи наявна копія інформаційної довідки Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб про проведення консультацій психолога з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою вивчення психоемоційного стану та особистісних характеристик дитини, особливостей дитячо-батьківських стосунків. За змістом такої довідки, зокрема, вказується, що (а.с. 54):

« ОСОБА_8 висловлює позитивне ставлення до себе, батька та хрещеного, бабусі, наголошує, що найбільше любить батька та хрещеного визначає їх більш значущими у своєму житті та їхню пріоритетність для нього. Мати не бере участі у вихованні хлопчика та спілкуванні з ним. Зі слів дитини, «мами нема», «мама сварила і била рукою й ременем». Відсутній теплий емоційний зв`язок з матір`ю. З батьком відчуває міцний емоційний зв`язок і вважає його головною людиною.»

За змістом висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », викладено, зокрема наступне (а.с. 58):

«З матеріалів справи вбачається, що батьки дитини не перебували у шлюбі. У позовній заяві та поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що з моменту припинення сімейних відносин з 2018 року дитина проживає з батьком, на повному його утриманні. Всі питання щодо виховання дитини батько вирішує самостійно.

Матір дитини, ОСОБА_3 , участі у вихованні і утриманні дитини не приймає, станом здоров`я та розвитком не цікавиться.

Відповідно до інформації, наданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 651 м. Києва, за весь час відвідування садочку маму ОСОБА_9 не бачили. Приводять дитину в садок та забирають або тато, або бабуся.

Під час обстеження умов проживання малолітнього за адресою: АДРЕСА_3 , працівником служби у справах дітей т сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (до Служба) 20.10.2022 встановлено, що ОСОБА_8 разом з батьком проживають в квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини.

20.10.2022 під час бесіди співробітника Служби з дитиною, ОСОБА_8 повідомив, що матері у нього давно немає, що він проживає з батьком, з матір`ю не спілкується, вона не вітає його зі святами.

За інформацією Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб від 23.11.2022 мати не бере участі у вихованні хлопчика спілкуванні з ним. Зі слів дитини, «мами нема», «мама сварила і била рукою і ременем». Відсутній теплий емоційний зв`язок з матір`ю. З батьком відчуває міцний емоційний зв`язок і вважає його головною людиною.

ОСОБА_1 житлом забезпечений, працевлаштований.

ОСОБА_3 26.11.2018 надала нотаріально посвідчену заяву, про не заперечення проти позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_4 , 2016 р.н., просила компетентні органи розглядати справу у її відсутності. ОСОБА_3 повідомлення про розгляд питання комісією з питань захисту прав дітей не отримала. Зважаючи на викладене, з`ясувати думку із зазначеного питання на час розгляду справи не виявилось можливим.

Керуючись статтями 19, 164, 171 Сімейного кодексу України, виходячи з наявних матеріалів справи, враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_4 , 2016 р.н.»

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України /далі - СК України/).

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 127/34145/21 (провадження № 61-10347св22):

«Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58)».

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_4 .

Такий висновок є докладно обґрунтованим, обставин, які б могли свідчити про те, що такий висновок суперечить інтересам дитини судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який б підтверджував факт того, що відповідач цікавиться життям сина ОСОБА_8 , моральна та матеріально підтримує його, бере участь у його культурному та духовному розвитку.

Наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідач не проявляє до дитини материнської турботи та любові, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкуються з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню сина, що підтверджується також тим, що судом здійснено всіх вичерпних залежних від нього заходів для надання відповідачу можливості бути присутніми у судових засіданнях та висловити свою позицію.

Разом з тим, вбачається, що правова позиція відповідача у справі щодо предмета спору частково викладена (в частині позбавлення батьківських прав) в нотаріально завіреній заяві від 26.11.2018 (а.с. 14), за змістом якої ОСОБА_3 проти позбавлення батьківських прав та обов`язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заперечує, просить розглянути цивільну справу ОСОБА_1 , за якою вона виступатиме, зокрема, відповідачем без її участі, винесення рішення щодо позбавлення її батьківських прав покладає на розсуд суду.

Отже, у справі, що є предметом розгляду, суд встановив наявність передбачених ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому судом встановлено наявність винної поведінки та свідомого нехтування ОСОБА_3 , своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : мати з дитиною не спілкується, бажання спілкуватися з нею не виявляє, проти позову щодо позбавлення батьківських прав заперечень не подала.

Будь-яких обставин, які б перешкоджали ОСОБА_3 спілкуватися та здійснювати батьківські обов`язки щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду не повідомлено та відповідно судом не встановлено.

Відомості про те, що мати дитини ( ОСОБА_3 ) бажає продовжувати спілкуватися з нею ( ОСОБА_4 ) у суду відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що змінити поведінку ОСОБА_3 , як матері ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у кращий бік не уявляється можливим.

З огляду на встановлені в даній конкретній справі обставини, діючи в найкращих інтересах дитини, з огляду на свідому, винну поведінку матері, в т.ч. байдужість до розгляду даної справи, а також те, що змінити поведінку матері у кращу сторону не уявляється можливим, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, за наявності вказаних виключних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частино 5 ст. 183 СК України, передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, законодавчо передбачено стягнення аліментів у розмірі, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (ч. 5 ст. 183 СК України) та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень akon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_798/ed_2018_02_06/pravo1/T022947.html?pravo=1#798" title="Сімейний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002">ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Позивач визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу матері дитини.

Частка від доходу платника аліментів визначається у дробовому або відсотковому співвідношенні до доходу.

Матеріали справи не містять доказів матеріального становища відповідача, стану здоров`я чи інших обставин, які б свідчили про те, що остання не має можливості сплачувати аліменти на дитину у розмірі, визначеному позивачем, а саме 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, виходячи з того, що спільна дитина сторін проживає з позивачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини.

При цьому суд враховує, що мати дитини зобов`язана приймати участь в утримані своєї дитини до досягнення нею повноліття, а не перекладати свої обов`язки на позивача та/або інших осіб.

Судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дітей за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття.

Вбачається, що позов у даній справі подано 12.01.2022.

Відповідно до встановлених обставин, суд приходить висновку про задоволення позову також у частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янського району міста Києва, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; остання відома адреса: АДРЕСА_2 ) батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; остання відома адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. Л. Зуєвич