КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 758/10978/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3772/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Захарчук С.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

06 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних та інфляційних,-

В С ТА Н О В И В :

У вересні 2020 року ТОВ «Перший український експертний центр»звернулось до суду першої інстанції із даним позовом, посилаючись в обґрунтування на те, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг, наданих позивачем.

Свої зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, наданих позивачем, ОСОБА_1 виконує неналежним чином.

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Перший український експертний центр» за період з грудня 2017 року по травень 2019 складає 4735,10 грн.

Посилаючись на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг перед ТОВ «Перший український експертний центр» в останньої утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача за період з грудня 2017 року по травень 2019 у розмірі 4735,10 грн.

Крім того, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 324,66 грн. інфляційних та 219,33 грн. 3 % річних та судовий збір в розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в задоволенні позову ТОВ «Перший український експертний центр» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Перший український експертний центр» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що підтвердженням того, що позивачем дійсно надавались житлово-комунальні послуги є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі - приймання робіт, копії Договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р., Договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.10.2012 року, Підрядного договору № 16-08-2013-то від 01 серпня 2013 року, Договору №47 від 01.10.2012 року.

Зазначив, що також, суд першої інстанції не врахував позицію Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року по справі №221/515/15-а, де зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядкуст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві не вказано, які саме житлово-комунальні послуги були надані відповідачеві та не надано доказів, які підтверджують їх надання, а також не надано доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 206-207).

Відповідно до протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 № 29 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр» (а.с. 11-12).

Згідно з актом приймання-передачі житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_3 від 01.10.2012 ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 на подальшу експлуатацію та обслуговування та є виконавцем функцій з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів за вищевказаною адресою (а.с. 13-16).

Згідно розрахунків позивача заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги перед ТОВ «Перший український експертний центр» за період з грудня 2017 року по травень 2019 складає 4735,10 грн. основної суми заборгованості (а.с. 8-10).

Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК Української РСР наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно п. 5, п. 12 ч. 3 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Загальними умовами виконання зобов`язання, що встановлені ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України , інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надаючи оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг з утримання будинку АДРЕСА_2 , які надаються чи надання яких забезпечується позивачем, а тому має оплачувати вартість фактично отриманих житлово-комунальних послуг з моменту їх фактичного використання.

Посилання суду першої інстанції щодо відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг між сторонами, колегія суддів вважає не правильними, оскільки відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №916/3566/13.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивач дійсно надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями договору №47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів від 01.10.2012 року, підрядного договору №16-08-2013-то від 01 серпня 2013 року, договору №107- О на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 року, договору №2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів від 01.10.2012 року та актів про здачі - приймання робіт (надання послуг).

Відповідач не заперечує факту отримання ним послуг від позивача. Докази того, що відповідач звертався до позивача з заявами про надання послуг неналежної якості або взагалі не надання позивачем послуг в матеріалах справи відсутні. Окрім того в матеріалах справи містяться докази то, що відповідач частково погашав наявну в нього заборгованість за надані позивачем та отримані ним послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується численнимиактами виконаних робіт.

З грудня 2017 рокупо травень 2019 рокувідповідач отримував житлово-комунальні послуги, не відмовлявся від їх отримання, отримував рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, які містять у собі суму заборгованості. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальними послугами, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст. 322 ЦК України наголошує на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна зобов`язаний його утримувати.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Крім того, позивачем ставиласьвимога про стягнення 324,66грн. індексу інфляції та 219,33грн. - 3% річних, яка підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 4735,10грн., а також 324,66 грн. індексу інфляції та 219,33 грн. - 3% річних є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з розрахунку заборгованості по сплаті щомісячних платежів та періоду, протягом якого відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Перший український експертний центр» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 5255 грн. (2102+ 3153).

Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» - задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року - скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних та інфляційних- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: м. Київ, вул. Саперне поле, 14/55, офіс 1004) заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4735,10 грн., а також 324,66 грн. індексу інфляції та 219,33 грн. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: м. Київ, вул. Саперне поле, 14/55, офіс 1004) витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 255 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді