ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2757/23 Справа № 175/674/22 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року в цивільній справі номер 175/674/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2022 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи, з урахуванням уточненої позовної заяви, свої вимоги тим, що 24.12.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір №Р29.280.70167, згідно до якого банк надав відповідачці кредит 13000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а відповідачка зобов`язалась повернути кредит разом з процентами, платою за кредитне обслуговування і комісіями, що визначені договором. Згідно з договором відповідачка зобов`язана сплачувати проценти в розмірі 15,5% річних від залишкової суми кредиту, також 4,45% щомісячно від початкової суми кредиту за кредитне обслуговування. Реальна річна процентна ставка 196,70%.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав кредит в сумі 13000,00 грн, ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з чим у відповідачки наявна заборгованість за договором №Р29.280.70167 від 24.12.2015 року, яка станом на 03.12.2020 року становить 40370,18 грн та складається заборгованості за основним боргом 9802,48 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 12196,62 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 18371,08 грн.

03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступив ТОВ «ФК «Профіт Капітал», зокрема, право вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі зобов`язання перед банком та право майбутньої вимоги до відповідача, у зв`язку з чим позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних за весь час прострочення. Так, заборгованість 3% річних за користування кредитом складала 1307,07 грн, а за інфляційними витратами 4077,37 грн. Таким чином загальна сума заборгованості становить 45754,62 грн.

Просив стягнути з відповідачки вищезазначену суму заборгованості за договором та судові витрати по справі.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2022 року справу передано до Солонянського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року та постановити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачку.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального права та без додержання норм процесуального права.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку відсутність заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 , оскільки дохідна та витратна частини рахунку відповідачки тотожні. Такі висновки суду не відповідають дійсності, оскільки відповідно до наданої виписки, ПАТ «Ідея Банк» було надано позичальнику кредитні кошти на суму 13000,00 грн, тоді як позичальницею здійснено погашення на суму 329,91 грн.

ОСОБА_1 30.11.2021 року було надіслано досудову вимогу про дострокове повернення боргу і в досудовій вимозі вказана інформація про відступлення права вимоги АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Проте, погашення заборгованості ні на рахунок АТ «Ідея Банк», ні на рахунок ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснювались. Досудова вимога була направлена з описом цінного листа засобом поштового зв`язку «Укрпошта» у відповідності до висновку Верховного Суду в постанові від 18.03.2021 року у справі №911/3142/19. Копії списку відправлень, опису та досудової вимоги подані разом із позовною заявою.

Плата за обслуговування кредиту передбачена у п. 1.5. кредитного договору та у графіку щомісячних платежів. Солонянський районний суд Дніпропетровської області не дослідив належним чином умови кредитного договору.

Від відповідачки ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які

були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 24 грудня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір Р29.280.70167 (а.с. 5-6).

Відповідно до п.1 договору банк надає кредит на поточні потреби в сумі 13000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями, що визначені договором та додатком №1, який становить його невід`ємну частину. Кредит надається на 36 місяців. Кредит надається готівкою чи шляхом безготівкового переказу за вказаними позичальником реквізитами.

Згідно з п. 1.3 договору ОСОБА_1 надала розпорядження про переказ в безготівковій формі коштів належній до виплати частині за реквізитами ОТП банк, 300528, 19390819, 0133. Страховику в частині суми страхового платежу.

Згідно з п.1.4 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15,5% річних від залишкової суми кредиту.

Відповідно до п.2.1 позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 36 щомісячних внесках включно до 24 дня/числа кожного місяця згідно з додатком №1.

Відповідно до п. 2.4. банк має право стягнути з позичальника пеню за прострочення платежів.

Згідно з п. 5.2. договір діє до 24.12.2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до графіку щомісячних внесків за кредитним договором, що є додатком №1, повернення кредиту здійснюється ануїтентними платежами протягом 36 місяців (а.с. 6зв, 7).

З ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту щодо перерахунку 10441,77 грн між рахунками ПАТ «Ідея Банк» та ордеру-розпорядження про сплату страхового платежу в розмірі 2558,23 грн між рахунками ПАТ «Ідея Банк» та прибутковий позабалансовий ордер 1грн вбачається, що банк видав кредит відповідачці (а.с. 9).

24.12.2015 року відповідачкою укладено договір добровільного страхування життя позичальника ПАТ «Ідея Банк» з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» (а.с.10-11).

Відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_1 з 01.01.2000 року по 21.10.2021 року вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача з 28.12.2015 року по 27.12.2018 року. За рахунком відповідачки здійснювалось видача кредитних коштів, погашалось тіло кредиту, визначалось прострочення. Станом на 27.12.2018 операції за рахунком ОСОБА_1 містять 40 проводок, дебет рахунку - 13000 грн., кредит рахунку - 13000 грн. (а.с. 12-14).

Згідно з довідкою-розрахунком за кредитним договором Р29.280.70167 від 2015-12-24 розрахунок боргу станом на 03.12.2020 року включає заборгованість за основним боргом 9802,48 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 12196,62 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 18371,08 грн, загальна заборгованість 40370,18 грн (а.с. 15).

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило позивачу ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги в розмірі заборгованості боржників перед банком визначеному в реєстрі боржників (а.с.24-26).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №12/90 від 03.12.2020 року під №160 зазначений договір №Р29.280.70167, укладений ОСОБА_1 24.12.2015 року, розмір заборгованості якої становить 40370,18 грн (а.с. 27-29).

Згідно з платіжних доручень №1 від 19.10.2020 року та від 03.12.2020 року позивачем проведено фінансування за договором факторингу №12/90 від 03.12.2020 року (а.с. 30,31).

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 02 грудня 2021 року направило відповідачці ОСОБА_1 досудову вимогу від 30.11.2021 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №Р29.280.70167 від 14.04.2017 року (а.с. 17-19).

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» здійснено нарахування за період з 03.12.2020 року по 10.01.2022 року 3% річних на суму 1307,07 грн та інфляційних на суму 4077,37 грн у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором (а.с.16).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем правомірності його вимог до відповідача.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідно до виписки заборгованість ОСОБА_1 відсутня.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заборгованість за кредитним договором Р.29.280.70167 від 24.12.2015 року станом на 03.12.2020 року не містить відомостей щодо періоду, за який утворилась заборгованість з тіла кредиту, відсотків та непередбаченої договором комісії, враховуючи закінчення договору 24.12.2018 року та відсутності будь-яких відомостей щодо прострочення сплати кредиту відповідачки ОСОБА_1 .

З виписки по рахунку ОСОБА_1 встановлено, що остання проводка від 27.12.2018 року. Отже, після 27.12.2018 року руху коштів на рахунку відповідача не було. Також встановлено, що дебет рахунку відповідача 13000,00 грн, як і кредит рахунку 13000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що дохідна та витратна частини рахунку відповідачки ОСОБА_1 тотожні, заборгованість відповідачки у будь-якій сумі на момент переходу права вимоги до позивача була відсутня, оскільки належних доказів зворотного суду не надано.

Відомості довідки-розрахунку про заборгованість за основним боргом 9802,48 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 12196,62 грн, нарахованими та несплаченими не передбаченими договором комісіями 18371,08 грн, тобто загальну заборгованість у 40370,18 грн суперечать наявним у справі доказам.

За відсутності належного розрахунку відповідно до первинних документів, які б свідчили про рух коштів по рахунку відповідачки за всіма операціями (списання, нарахування, внесення коштів), відомостей про отримання відповідачкою кредитних коштів, їх суми, строку користування, періоду та сум нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, відомостей про повернення відповідачкою кредиту його суми та часу повернення, суд вважає суму заборгованості відповідача 40370,18 грн. не доведеною належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_1 на час укладення договору факторингу - 03.12.2020 року заборгованості перед банком з основного боргу (кредиту) 9802,48 грн, нарахованих та несплачених відсотків - 12196,62 грн, нарахованих та несплачених комісій 18371,08 грн., тобто загальну заборгованість 40370,18 грн згідно з реєстром боржників, є необґрунтованими та позивачем не доведеними.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» залишити без задоволення, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: