Справа № 369/7444/21
Провадження № 2/369/624/23
РІШЕННЯ

Іменем України

02.02.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/7444/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем TOYOTA PRADO д.р.н. НОМЕР_1 по вул. Столичне шосе м. Києва, здійснив зіткнення з автомобілем КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 , що перебував під керуванням ОСОБА_1 , після чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 і на смузі зустрічного руху здійснив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Дана подія сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_2

21.01.2018 року до ЄРДР внесено відомості за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - № 0000541.

03.02.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва виніс ухвалу про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження № 752/6374/18 закрито згідно ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В рамках розгляду кримінальної справи № 752/6374/18 ОСОБА_1 було подано цивільний позов (який було залишено без розгляду) про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, а саме: матеріальний збиток у розмірі 128 429,31 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 780,00 грн., витрати на проведення Звіту про визначення розміру матеріального збитку № С18-42 від 07.02.2018 року у розмірі 2500,00 грн., витрати на проведення Звіту про ринкову вартість КТЗ після ДТП № 31/18 від 07.06.2018 року у розмірі 3200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 8000,00 грн.

На судовому засіданні, яке відбулося 09.04.2019 року ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги у розмірі 42 709,31 грн., а саме: матеріальний збиток у розмірі 28 429,31 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 780,00 грн., витрати на проведення Звіту про визначення розміру матеріального збитку № С18- 42 від 07.02.2018 року у розмірі 2500,00 грн., витрати на проведення Звіту про ринкову вартість КТЗ після ДТП № 31/18 від 07.06.2018 року у розмірі 3200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2800,00 грн.

17.05.2019 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти у розмірі 42119,60 грн.

Позивач вказує, що сума, яка була сплачена відповідачем, не покриває всіх збитків, що були завдані позивачу, виходячи з наступного:

Вартість транспортного засобу КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 до ДТП становить 217409,31 грн., що підтверджується Звітом № С 18-42 від 07.02.2018 року.

Вартість відновлювального ремонту КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 , відповідно до Звіту №С 18-42 від 07.02.2018р. становить 238325,91 грн.

Вартість залишків транспортного засобу КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 після ДТП становить 88980,00 грн., що підтверджується Звітом № 31/18 від 07.06.2018 року.

Тому, різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить: 217409,31 грн. 88980,00 грн. = 128429,31 грн.

16.05.2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило регламентну виплату у розмірі 6000,00 грн.

17.05.2019 року ОСОБА_2 частково відшкодував матеріальну шкоду у розмірі 28 429,31 грн.

Тому, сума, яка підлягає стягненню з відповідача за пошкодження майна, становить: 128 429,31 - 6000,00 - 28 429,31 = 94000,00 грн.

Датою завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є дата скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідачем - 20.01.2018 року, розмір завданої шкоди - 128429,31 грн.

17.05.2019 року відповідач частково відшкодував матеріальну шкоду у розмірі 28429,00 грн., залишок 94000,00 грн.

Тому розрахунок інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми розрахований двома періодами: з 20.01.2018 по 17.05.2019 на суму 128 429,31 грн., за який сума 3% річних становить - 5098,47 грн., індексу інфляції становить - 16260,96 грн.; з 18.05.2019 по 01.06.2021 на суму 94 000,00 грн. за який сума 3% річних становить - 5755,89 грн., індексу інфляції становить - 9298,70 грн.

Тому, загальний розмір сум, які стягуються на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України становить - 36 414,02 грн.

Спричинення шкоди злочином та наявність причинного зв`язку і вини відповідача - ОСОБА_2 - підтверджується ухвалою від 03.02.2021 року Голосіївського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні № 752/6374/18.

Щодо стягнення моральної шкоди позивачка ОСОБА_5 зазначала, що має чотирьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, знаходяться на її утриманні та потребують всілякого розвитку. Позивачка за допомогою авто відвозила та забирала дітей зі школи, відвозила на гуртки, спортивні змагання, до лікарні з метою профілактичного лікування, проведення огляду, щеплень, тощо.

Також позивачка вказувала, що має малолітнього онука (2017 року народження), за допомогою власного авто мала змогу щотижня відвідувати онука та дочку, допомагати дочці по господарству та проводити час з онуком.

Після пошкодження транспортного засобу КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 позивачка змушена користуватися таксі, громадським транспортом.

Наявність моральної шкоди обґрунтовується наступним: душевними стражданнями пережитими позивачкою у зв`язку із самим фактом знищення належного їй майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК). Відповідно до проведених Звітів, автомобіль відновлювати економічно не доцільно. Отже він повністю знищений і не може використовуватись за призначенням, душевними стражданнями, пов`язаними з тим, що маючи у власності автомобіль позивачка не може користуватися всіма благами та перевагами, які дає транспортний засіб. Зокрема, оперативність у вирішенні всіх необхідних побутових потреб, забезпечення різнобічного розвитку дітей, оскільки школа та інші розвиваючі курси (кружки) знаходяться в різних районах м. Києва, хвилюваннями у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Адже користування таксі є доволі коштовним, а користування громадським транспортом потребує значно більших затрат зусиль і часу.

На підставі вище наведеного, позивачка просила суд, стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальний збиток у розмірі 94000,00 грн., три проценти річних та інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі - 36414,02 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч грн. 00 кой.) та судові витрати у розмірі 17293,26 грн. з яких: 1385,26 грн. судовий збір за позовні вимоги майнового характеру, 908,00 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, 15000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

08.06.2021 року ухвалою суді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_6 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження у справі.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. № 340 від 09.09.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/7444/21 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд судді Янченку А.В.

13.09.2021 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. постановлено прийняти до розгляду цивільну справу № 369/7444/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

10.02.2022 року відповідачем через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що частково не погоджується з доводами позивача, з наступних підстав. Вказував, що дійсно керуючи автомобілем TOYOTA PRADO д.р.н. НОМЕР_1 по вул. Столичне шосе в м. Києві 20.01.2018 року внаслідок порушення ним правил дорожнього руху України було здійснив зіткнення з автомобілем КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 , що перебував під керуванням ОСОБА_1 . Порушення Правил дорожнього руху було здійснено внаслідок поганих погодних умов.

Крім того, відзначав, що ним були виконано умови чинного законодавства щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу перед іншими особами. Що підтверджується відповідним страховим полісом - поліс № АМ/1070991 страховиком по даному полісу є ПрАТ «Європейський страховий союз». Тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказував, що в даних правовідносинах, розмір страхової виплати є менше від встановленого ліміту відповідальності страховика.

Відзначав, що сайт «Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», «Вищий господарський суд України» не містять відомостей про перебування ПрАТ «Європейський Страховий Союз», в процесі припинення чи визнання його банкрутом чи ліквідації. Тому на його переконання, не залежно від того, що у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» анульовано ліцензію та його членство у МТСБУ припинено, страхова компанія, зобов`язана виконати свої зобов`язання згідно укладеними до цього часу договорами ОСЦПВВНТЗ тим більше, що даний страховий випадок визнано страховою компанією та МТСБУ. Позивачка звернувшись до МТСБУ із заявою про отримання страхового відшкодування і тим самим здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один із способів захисту свого порушеного права.

Щодо відшкодування моральної шкоди вказував, що позивач не доводить обґрунтування саме моральної шкоди у розмірі 30000,00 гривень, крім того, наголошував, що ним раніше вже було сплачено 5000,00 гривень, що підтвердила безпосередньо позивачка у своїй позовній заяві.

Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 гривень, вказував, що вважає даний розмір значно завищеним. Відзначав, що раніше при кримінальному провадженні позивачка заявляла до відшкодування судових витрат на правничу допомогу 8000,00 гривень, з яких було відшкодовано 2800,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Вимоги позивача про стягнення неустойки 3% річних та інфляційних збитків в розмірі 36414,02 гривні вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, адже позивач використала своє волевиявлення щодо отримання відшкодування за заподіяну шкоду, шляхом звернення до МТСБУ.

На підставі вище наведеного, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

15.06.2022 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. постановлено клопотання відповідача ОСОБА_2 про залучення до участі у справі третіх осіб у цивільній справі № 369/7444/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити. Залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8. Залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ПрАТ «Європейський Страховий Союз», 04128, м. Київ, вул. Туполєва, 4.

07.07.2022 року представником третьої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України через канцелярію суду зареєстровано письмові пояснення, в яких відзначив, що МТСБУ здійснило виплати за страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених страховиком, який припинив членство в МТСБУ, але по відношенню до якого не здійснюється процедура банкротства чи ліквідації. Просив долучити вказані пояснення до матеріалів справи та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

11.08.2022 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. постановлено закрити підготовче провадження у справі. Справу призначити до розгляду по суті.

02.02.2023 року представник позивача через канцелярію суду зареєструвала пояснення, в яких зазначила, що договірні відносини страховика і страхувальника не можуть порушувати права потерпілої особи на захист порушених прав та отримання відшкодування. У зв`язку з чим зазначала, що з відповідача підлягає стягнення 3% річних, інфляційних витрат та моральна шкода. Просила стягнути понесені судові витрати.

Сторони та треті особи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача та предстаник відповідача через канцелярію суду подали заяву, в якій просили суд здійснювати розгляд справи у їх відсутності, за наявними матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.01.2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем TOYOTA PRADO д.р.н. НОМЕР_1 по вул. Столичне шосе м. Києва, здійснив зіткнення з автомобілем КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 , що перебував під керуванням ОСОБА_1 , після чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 і на смузі зустрічного руху здійснив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4

21.01.2018 року до ЄРДР внесено відомості за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - № 0000541.

03.02.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва виніс ухвалу про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження № 752/6374/18 закрито згідно ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В рамках розгляду кримінальної справи № 752/6374/18 ОСОБА_1 було подано цивільний позов (який було залишено без розгляду) про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, а саме: матеріальний збиток у розмірі 128 429,31 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 780,00 грн., витрати на проведення Звіту про визначення розміру матеріального збитку № С18-42 від 07.02.2018 року у розмірі 2500,00 грн., витрати на проведення Звіту про ринкову вартість КТЗ після ДТП № 31/18 від 07.06.2018 року у розмірі 3200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 8000,00 грн.

17.05.2019 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти у розмірі 42119,60 грн.

Дані факти сторонами не заперечувались.

Вартість транспортного засобу КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 до ДТП становить 217409,31 грн., що підтверджується Звітом № С 18-42 від 07.02.2018 року.

Вартість відновлювального ремонту КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 , відповідно до Звіту № С 18-42 від 07.02.2018р. становить 238325,91 грн.

Вартість залишків транспортного засобу КІА SOUL д.р.н. НОМЕР_2 після ДТП становить 88980,00 грн., що підтверджується Звітом № 31/18 від 07.06.2018 року.

Різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить: 217409,31 грн. 88980,00 грн. = 128429,31 грн.

16.05.2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило регламентну виплату позивачу у розмірі 6000,00 грн.

17.05.2019 року ОСОБА_2 частково відшкодував матеріальну шкоду позивачу у розмірі 28 429,31 грн.

За нормою ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля TOYOTA PRADO д.р.н. НОМЕР_1 відповідача по справі ОСОБА_2 , була застрахована у ПрАТ«Європейський страховий союз» на підставі полісу №АМ/1070991 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ «Європейський страховий союз» не припиняло свою діяльність та не перебуває в стадії припинення.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до п. 39.1, п. 39.2.1 ст. 39.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цвіль-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 51.7 ст. 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цвіль-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Із викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз», а в разі його ліквідації чи оголошення банкрутом - МТСБУ.

Однак, із пояснення Моторного (транспортного) страхового бюро України, судом встановлено, що розпорядженням Нацкомфінпослуг від 28.09.2016 року за № 2446 «Про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» з державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи», яким ліцензії на страхову діяльність видану ПрАТ «Європейський Страховий Союз» було анульовано. Таким чином дана страхова компанія втратила статус асоційованого члена МТСБУ. Підставою припинення членства компанії стала заборгованість по сплаті відрахувань до фондів МТСБУ понад два місяці. Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 28.09.2016 року ПрАТ «Європейський Страховий Союз» виключено з реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.

ОСОБА_1 реалізувала своє право на звернення до МТСБУ, надіславши заяву на виплату страхового відшкодування за даним страховим випадком, додавши необхідні документи. 16.05.2019 року МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 (повернення гарантійних внесків ПрАТ «Європейський Страховий Союз») в розмірі 6000,00 грн., які були перераховані на реквізити, вказані в зазначеній заяві.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

На час виникнення та існування спірних правовідносин сторін, законодавство визначає чіткий порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі.

При цьому, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки).

Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винною у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП і власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого звини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завданої шкоди замість останнього.

За таких обставин, згідно положень закону, покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнової шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків.

В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.

При цьому, в такому випадку, розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст. ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто.

Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В даних правовідносинах судом встановлено, що розмір страхової виплати (страхового відшкодування) є менше від встановленого ліміту відповідальності страховика.

Крім того,відповідно до ч. 5. ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно зі ст. ст. 52 Закону № 1961 -IV членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ в тому числі внаслідок відсутності у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В контексті наведеного, з огляду на положення глави 50 ЦК України та норми ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язання такого страховика із виплати страхового відшкодування потерпілій особі за вже укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не припиняється і у випадку анулювання ліцензії цього страховика за умови, якщо страховика не ліквідовано як юридичну особу.

Отже, не залежно від того, що у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» анульовано ліцензію та його членство у МТСБУ припинено, страхова компанія, зобов`язана виконати свої зобов`язання згідно з укладеними до цього часу договорами ОСЦПВВНТЗ тим більше, що даний страховий випадок визнано страховою компанією та МТСБУ. Однак виплата страхового відшкодування потерпілій особі ОСОБА_1 повинна відбуватися з урахуванням виплати МТСБУ суми страхового відшкодування у розмірі 6000 грн. та обумовленою договором франшизи.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши вину відповідача у спричиненні матеріальної шкоди позивачу під час ДТП, встановивши, що у даній справі позовні вимоги до ПрАТ «Європейський страховий союз» не заявлені, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди саме з ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у встановленому законом порядку, оскільки страхова компанія не відмовляла їй у виплаті страхового відшкодування. Дане рішення не позбавляє позивача права звернутись до суду за захистом своїх прав до страхової компанії.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі - 36414,02 грн. є похідними вимогами від основної вимоги стягнення матеріального збитку у розмірі 94000,00 грн. у задоволенні якої судом відмовлено, суд вирішив відмовити у задоволенні вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі - 36414,02 грн.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідача відповідальності за моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн., адже відповідачем у 2019 році вже було відшкодовано позивачу 5000,00 грн. моральної шкоди у справі щодо тих самих правовідносин.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частинами 6, 7 статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено вимогу про стягнення 17293,26 грн. витрат на професійну правову допомогу, які не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі.

Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при зверненні до суду із даним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247 ч. 2, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.02.2023 року.

Суддя А.В. Янченко