ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/5812/20 Номер провадження 22-ц/814/346/23Головуючий у 1-й інстанції Чайка І.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

при секретарі Ряднині І.В.,

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Прокоп`єва Костянтина Євгеновича

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Чайки І.В., повний текст судового рішення виготовлено 09.06.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну договору найму та за зустрічним позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну договору найму. Просила визнати її наймачем квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати Харківську міську раду змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 , змінивши померлих наймачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нового наймача ОСОБА_1 , на сім`ю у складі двох осіб: ОСОБА_1 - наймач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 безперервно проживають без реєстрації за місцем реєстрації та проживання її батька ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_2 , який був наймачем вказаної квартири. Зазначена квартира була видана ще її дідусю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та її бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час квартира належить до житлового фонду Харківської міської ради. Договір найму квартири було укладено з її бабусею ОСОБА_3 , а після її смерті обов`язки наймача перейшли до її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько ОСОБА_4 . Після смерті батька вона прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори. З 2015 року вона безперервно проживає у спірній квартирі, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, актами про фактичне проживання. Після смерті батька вона займалась його похованням. Натомість, не зважаючи на зазначене, 02.06.2020 року працівники КП «Жилкомпсервіс» здійснили спробу щодо опечатування квартири АДРЕСА_1 . Вона разом зі своїм сином вселились у квартиру на законних підставах, тому 19.06.2020 р. вона звернулась до Харківської міської ради з заявою про зміну договору найму. Листом Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Виконавчого комітету Харківської міської ради їй було повідомлено, що через ненадання нею оригіналу та копії технічного паспорту на займане житлове приміщення, її питання про визнання наймачем знято з контролю. Таким чином, відповідач зовсім відмовив їй у розгляді питання щодо визнання її наймачем спірного житлового приміщення. При цьому відповідачу достеменно відомо, що вона позбавлена можливості виготовити технічний паспорт, оскільки немає безпосереднього правового зв`язку до даного житлового приміщення.

26 жовтня 2020 року Харківською міською радою було подано зустрічний позов, в обґрунтування якого зазначено, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 57,96 кв.м. не приватизована. У зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 з 22.09.1971 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 - наймач; ОСОБА_5 , з 22.09.1971 року по 11.05.1999 року, ОСОБА_6 з 22.09.1971 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , з 22.09.1971 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .. На теперішній час відповідачі незаконного, самоправно, без будь-яких документів, які дають право на вселення у жиле приміщення, вселились до квартири АДРЕСА_1 . На спірну квартиру ордер відповідачу не видавався. Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради є законним власником житлового будинку по АДРЕСА_3 , а також є власником неприватизованих жилих приміщень в цьому домі. Однак, Харківська міська рада, як власник, не володіє в натурі вказаними вище жилим приміщенням, оскільки ним незаконно фактично володіє відповідач по справі, який самоправно вселився до нього, використовує його під власні потреби, чим порушує права власника на володіння, користування та розпорядження об`єктами нерухомого майна. Виконавчими комітетами Харківської міської ради не приймались рішення щодо надання жилого приміщення відповідачу. Договір найму вказаного жилого приміщення з відповідачем не укладався. Також не видавався відповідачу ордер на це приміщення, який відповідно до вимог ст. 58 ЖК УРСР є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, і який може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Просили суд виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 та зобов`язано Харківську міську раду змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 , змінивши померлих наймачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нового наймача ОСОБА_1 , на сім`ю у складі двох осіб: ОСОБА_1 - наймач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син. Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати за сплату судового збору у розмірі 1681,60 грн.

Зустрічний позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення - залишено без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що оскільки наймач квартири ОСОБА_3 померла, після її смерті в спірній квартирі залишився проживати її син ОСОБА_4 та за його життя з його волі до квартири вселилися його донька ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_2 , врахувавши тривалість проживання позивача у зазначеній квартирі, сумлінне користування позивача зазначеним приміщенням, своєчасну оплату комунальних послуг, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність визнання позивача ОСОБА_1 наймачем даного житлового приміщення та зміни договору найму на вказану квартиру. Відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на спростування доказів, наданих позивачкою, а також на підтвердження його доводів про те, що наймачі не визнавали ОСОБА_1 членом сім`ї, зважаючи на те, що остання проживала з батьком у спірній кватирі до його смерті. На проживання ОСОБА_1 у квартирі, як члена сім`ї наймача вказує також той факт, що особовий рахунок на квартиру між ними не розподілявся, окремий договір найму не укладався.

Щодо зустрічного позову суд першої інстанції зазначив, що ордер на вселення у спірну квартиру був наданий бабусі позивача ОСОБА_3 та її родині до якої у тому числі входив батько позивача. Позивач вселилася у спірну квартиру разом з дитиною зі згоди наймача жилого приміщення, тому у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права та обов`язки за договором найму жилого приміщення. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 року № 6-60цс12. Харківською міської радою не надано доказів, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 самоправно зайняли жиле приміщення.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну договору найму відмовити, зустрічний позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення задовільнити. Вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки місцевого суду, викладені у його рішенні, не відповідають обставинам справи, зазначено, що за життя ОСОБА_4 не було зроблено наміру щодо надання згоди на вселення та реєстрацію своєї доньки із її сином до свого житла. Доказів того, що останній за життя звертався до Харківської міської ради, Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявами про реєстрацію позивача у якості члена сім`ї матеріали справи не мають. Позивачем не надано доказів того, що ні вона сама, ні її малолітній син отримували медичну допомогу, кореспонденцію які б свідчили про їх постійне проживання саме у спірній квартирі. Харківська міська рада зазначає, що предметом доказування у справах про визнання права користування жилим приміщенням та у справах про зміну або розірвання договору найму жилих приміщень є: укладення наймачем договору найму жилого приміщення; вселення позивача в спірне жиле приміщення у встановленому порядку і фактичне проживання в ньому; коло осіб, які володіють самостійним правом користування спірним жилим приміщенням на момент вселення, їх згода на вселення; умови та порядок вселення позивача і користування ним спірним жилим приміщенням. Однак позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту їх вселення до спірної квартири у встановленому законом порядку та їх постійного проживання в ньому.

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме чи було це приміщення постійним місцем проживання осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Аналогічний по суті висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі 438/271/17.

Позиція інших учасників справи

26 серпня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прокоп`єва К.Є. на адресу апеляційного суду надіслано відзив на апеляційну скаргу у якому останній просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що воно є законними, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Прокоп`єва К.Є. дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.06.1971 року ОСОБА_3 був виданий Виконавчим комітетом Комінтернівської ради депутатів трудящих м. Харкова ордер № 108574 серії А на квартиру житловою площею 39,26 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира видана на сім`ю з 3-х осіб. Склад сім`ї: ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Рішенням Комінтернівської районної ради народних депутатів виконавчого комітету № 119-37 від 02.04.1991 року, переоформлено особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 , колишню дружину ОСОБА_5 , який виїхав, на родину з 3-х осіб: ОСОБА_3 наймач, ОСОБА_6 син, ОСОБА_4 син. (а.с.10-11).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Харкові, батьками зазначені: Батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_3 . Свідоцтво про народження НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.15)

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 . (а.с.14).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.06.2020 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа № 540/2020 у Четвертій Харківській міській державній нотаріальній конторі. ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » в зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 .

ОСОБА_1 має сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.03.2015 року ОСОБА_8 визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_4 .

26.07.2020 року мешканцями будинку АДРЕСА_3 складено акт, про те, що ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з березня 2015 року постійно проживали разом з її батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та продовжують проживати після його смерті у квартирі АДРЕСА_1 .

На підтвердження сплати комунальних послуг за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 надала квитанції (у АТ КБ «Приват банк» 27.02.2020 квартплата на суму 100,00 грн., 10.03.2020 р. квартплата на суму 100,00 грн., 02.05.2020 квартплата на суму 100,00 грн., 02.05.2020 електроенергія на суму 100,00 грн., 19.06.2020 електропостачання на суму 300,00 грн., 10.07.2020 квартплата на суму 100,00 грн., у АТ «Мегабанк» від 13.10.2018 на суму 1513,00 грн., 14.09.2018 на суму 537,95 грн., 14.09.2018 на суму 1373,00 грн., 03.11.2018 на суму 1373,00 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що оскільки наймач квартири ОСОБА_3 померла, після її смерті в спірній квартирі залишився проживати її син ОСОБА_4 та за його життя з його волі до квартири вселилися його донька ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_2 , врахувавши тривалість проживання позивача у зазначеній квартирі, сумлінне користування позивача зазначеним приміщенням, своєчасну оплату комунальних послуг дійшов висновку про задоволення первісного позову.

Також місцевим судом було допитано свідків та встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року проживає у спірній квартирі разом зі своїм сином. Вселилася у квартиру зі згоди та бажання її батька ОСОБА_4 .

Відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на спростування доказів, наданих позивачкою, а також на підтвердження його доводів про те, що наймачі не визнавали ОСОБА_1 членом сім`ї, зважаючи на те, що остання проживала з батьком у спірній кватирі до його смерті. На проживання ОСОБА_1 у квартирі, як члена сім`ї наймача вказує також той факт, що особовий рахунок на квартиру між ними не розподілявся, окремий договір найму не укладався.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову місцевий суд вказав, що Харківською міської радою не надано доказів, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 самоправно зайняли жиле приміщення.

Колегія суддів вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Таким чином, відносини, які виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативними актами житлового законодавства (частина перша статті 3 ЖК УРСР).

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

При визначенні кола членів сім`ї наймача, відповідно до вимог частини другої статті 64 ЖК Української РСР, слід брати до уваги, що такими є особи, які належать до членів сім`ї наймача, а інші можуть бути визнані такими, якщо доведуть наявність необхідних для того обставин. Зокрема, це особи, які постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

За змістом статті 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

При розгляді справи суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 2015 року проживає у спірній квартирі разом із сином. Вселилася у квартиру зі згоди та бажання її батька ОСОБА_4 . Показаннями свідків підтверджено постійне проживання ОСОБА_1 у спірному житловому приміщенні та ведення спільного господарства з батьком ОСОБА_4 .

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Отже, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Встановивши, що ОСОБА_1 вселилася до спірної квартири як член сім`ї наймача ОСОБА_4 , квартира є її єдиним житлом, в якому вона проживає з березня 2015 року, відсутні підстави вважати, що вона самоправно зайняла це жиле приміщення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову Харківської міської ради.

Висновки суду першої інстанції відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17.

Тривалий час проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі є достатньою підставою для того, щоб вважати це житло належним їй в розумінні статті 8 Конвенції, а тому виселення відповідача з цього житла є невиправданим втручанням у її приватну сферу, порушенням прав на повагу до житла.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 січня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль