Справа № 183/5807/22
№ 2/183/1093/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про:
-визнання житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-визнання договору довічного утримання від 17 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 2-3089, недійсним в частині передачі у власність ОСОБА_2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-зняття заборони на відчуження житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , -
15 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
В обґрунтування позову указала, що 08 лютого 1969 року між позивачем, яка на той час мала прізвище ОСОБА_5 ) та ОСОБА_4 був укладений шлюб. В період шлюбу, а саме 04 травня 1970 року, ОСОБА_4 передана у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку земельна ділянка площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач разом з ОСОБА_4 , одразу ж приступили до будівництва житлового будинку. При цьому, у позивача з ОСОБА_4 почалися труднощі в шлюбному житті, виникали сімейні сварки, тож позивач звернулась до суду з метою поділу спільного майна подружжя. Рішенням народного судді міста Новомосковська від 10 грудня 1974 року вимоги позивача були задоволені, судом доручено Новомосковському міськінвентарбюро розрахувати оціночну вартість будинку АДРЕСА_1 і можливість розділу його в натурі по 1/2 частині. В наступному, шлюб був розірваний 02 квітня 1976 року. Станом на березень місяць 1976 року будинок, надвірні побудови та споруди до нього були добудовані. Однак, в експлуатацію будинок був введений у листопаді місяці 1976 року, що підтверджується актом про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 19 листопада 1976 року. Причини затримки в введенні будинку в експлуатацію позивачу невідомі, оскільки вказаним питанням оформлення документації займався ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
У 2022 році позивач вирішила подарувати належну їй 1/2 частину вказаного домоволодіння, а саме: житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, - своїй дочці, однак, при зверненні до нотаріуса та БТІ їй було повідомлено, що відомості про право власності позивача на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 - відсутні. При цьому, в матеріалах інвентаризаційної справи є рішення народного судді м. Новомосковська Дніпропетровської області. Крім того, позивача повідомлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором довічного утримання від 17 серпня 2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та його сином від другого шлюбу - ОСОБА_2 , переданий у власність ОСОБА_2 , який взамін зобов`язувався надавати померлому ОСОБА_4 довічне матеріальне забезпечення. Також, згідно з вказаним договором довічного утримання, на будинок накладена заборона відчуження до припинення чи розірвання договору довічного утримання.
Зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми чинного Сімейного кодексу України, з урахуванням особливостей щодо статусу майна, встановлених на час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції від 20 червня 1969 року, оскільки будівництво спірного будинку розпочато в 1970 році та закінчено в 1976 році.
Позивач, посилаючись на норми ст.ст. 60, 65, 70 СК України, ст.ст. 22, 28 КпШС, ст. 319, 358, 368 ЦК України, роз`яснення, викладені у п. 23 ППВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя» вказує, що житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя і померлий ОСОБА_4 не мав права передавати будинок з надвірними побудовами та спорудами у власність ОСОБА_2 , оскільки цей будинок, є спільною сумісною власністю подружжя, а також те, що позивач має право на 1/2 частину вказаного будинку.
Ухвалою судді від 23 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та витребувано докази. Докази отримані судом 06 жовтня 2022 року та 28 жовтня 2022 року.
Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 26 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву, згідно з якою просила розглянути справу у свою відсутність.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, пояснень на позов не надала. Подала заяву, згідно з якою просила розглянути справу у свою відсутність, не заперечила проти задоволення позову.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи та матеріали інвентарної справи, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Судом установлено, що відповідно до належним чином засвідченої копії повторного свідоцтва про одруження від 01 вересня 1976 року серії НОМЕР_1 , 08 лютого 1969 року уклали шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , яка після укладання шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_7 » /а.с.10/.
Згідно з засвідченою копією Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності жилою площею не більше 60 кв.м. від 04 травня 1970 року, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі за № 2184 /а.с.12-13/, Виконавчим комітетом Новомосковської міської Ради депутатів, згідно з рішенням Виконавчого комітету № 29/266 від 08 квітня 1970 року відведена ОСОБА_4 на право безстрокового користування земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку, жилою площею 24,17 кв.м. Примірник вказаного договору також наявний в матеріалах інвентаризаційної справи, отриманої на запит суду.
10 грудня 1974 року ухвалою Новомосковського міського народного суду за результатами розгляду заяви ОСОБА_8 про розподіл будинку АДРЕСА_1 , враховуючи необхідність отримання висновку міськінвентарбюро про кошторисну вартість будинку та можливість його розподілу в натурі зобов`язано Новомосковське міськінвентарбюро провести кошторисну вартість будинку АДРЕСА_1 та можливість поділу його в натурі по частині /а.с.14/. Примірник вказаної ухвали також наявний в матеріалах інвентаризаційної справи, отриманої на запит суду.
02 квітня 1976 року за актовим записом № 88 зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 25 лютого 1977 року /а.с.11/.
З засвідченої копії акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 19 листопада 1976 року, затвердженого рішенням Виконкому міської ради депутатів № 25/532 від 29 липня 1977 року, вбачається, що будівництво розпочато в 1974 році та закінчено в 1976 році. Комісією визнано задовільний стан загальної оцінки будівництва та постановлено вважати прийнятим домоволодіння ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 /а.с.15/. Примірник вказаного акту також наявний в матеріалах інвентаризаційної справи, отриманої на запит суду.
З засвідченої копії Договору довічного утримання вбачається, що 17 серпня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір, згідно з яким житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , переданий у власність ОСОБА_2 , який взамін зобов`язувався надавати ОСОБА_4 довічне матеріальне забезпечення. Договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 2-3089. Згідно з Договором довічного утримання на будинок накладена заборона відчуження до припинення чи розірвання договору довічного утримання, зареєстрована в реєстрі за № 168 /а.с.16/. Примірник вказаного Договору наявний в матеріалах інвентаризаційної справи, отриманої на запит суду.
04 вересня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07 вересня 2021 року серії НОМЕР_3 /а.с.9/.
Також судом досліджено копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , з якої вбачається, що:
- 13 січня 2022 року до нотаріуса звернулася ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини /а.с.36/, як донька померлого /а.с.39, 40/;
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 /а.с.63-64/;
- ОСОБА_4 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживав сам /а.с.67/;
- в період з 10 червня 1978 року по 22 травня 1985 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_10 /а.с.50-51/;
- 23 лютого 2022 року до нотаріуса з заявою про наявність права на частку в спільному сумісному майні колишнього чоловіка - ОСОБА_4 , а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 звернулась ОСОБА_1 /а.с.68/. До заяви додано копію свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_8 зі ОСОБА_11 від 11 січня 1980 року серія НОМЕР_4 , після якого позивач змінила прізвище на « ОСОБА_12 » /а.с.73/.
З матеріалів інвентаризаційної справи, наданої на запит суду Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» вбачається, що:
- 03 вересня 1976 року складено зведений оціночний акт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . схематичний план будинку;
- за оціночним актом № 1 рік побудови житлового будинку літ. А за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м. вказаний 1976;
- згідно з оціночним актом № 2 від 03 вересня 1976 року, рік побудови приміщення літньої кухні літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24,3 кв.м. вказаний 1964;
- відповідно до відомості внутрішніх обмірів та розрахунків площі приміщень літ. А за адресою: АДРЕСА_1 від 03 вересня 1976 року, загальна корисна площа становить 54,3 кв. м., житлова - 35,0 кв.м.;
- 20 липня 2006 року ОСОБА_4 видано витяг № 11287162 з реєстру права власності на нерухоме майно, відповідно до якого на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 04 травня 1970 року зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з будинку літ. А загальною площею 54,3 кв.м., житловою - 35,0 кв.м., літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, входу у погріб літ. Г, колодязю літ. к, 3-4 огорожі;
- 20 вересня 2006 року за № 11901764 КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , реєстраційний номер 15454993 на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання ВЕВ № 423013 від 17 серпня 2006 року, р. № 2-3089.
Вирішуючи позов суд виходить з наступного.
Суд зауважує, що з огляду на підстави позову у цій справі, вимоги позову про визнання договору довічного утримання від 17 серпня 2006 року, недійсним в частині, зняття заборони на відчуження житлового будинку, визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 частину житлового будинку за кожним є похідними від вимоги про визнання житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, з огляду на те, що відповідач у встановлений строк не звертався з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , набув права на спірне майно на підставі цивільно-правової угоди, суд вважає спосіб захисту, обраний позивачем належним.
При застосуванні норм законодавства, які повинні бути застосовані до спірних правовідносин суд враховує таке.
Оскільки шлюб було розірвано та право власності набуте в період до 2004 року, тому правовідносини щодо визначення статусу вказаного майна регулюються правовими нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України).
Так, згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Статтею 28 КпШС України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними.
Аналогічне положення містяться також у ст.ст. 60,70 СК України.
При цьому, за абз 2 ст. 28 КпШС України було передбачено, що суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Також, за ст. 29 КпШС України в редакції, чинній на момент розлучення, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
Суттєвим питанням при розгляді даної справи є дата набуття права власності на спірне майно.
Так, як наведено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Матеріалами справи підтверджено, що під час перебування позивача та ОСОБА_4 у шлюбі, ОСОБА_4 на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності набув права користування вказаною земельною ділянкою.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
При вирішенні спорів про визнання права власності на майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року (надалі - ЦК 1963), Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
Так, статтею 101 ЦК 1963 року передбачалося, що в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.
При цьому, статтею 105 ЦК 1963 року в редакції, станом на час розірвання шлюбу позивача з ОСОБА_4 передбачалося, що громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами. Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції). Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.
Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності.
При цьому, п.9 Інструкції встановлювала, що право користування земельними ділянкам, на яких розташовані будинки або домоволодіння з обслуговуючими їх будівлями та спорудами, реєструються окремо, відповідно до інструкції МКГ УРСР від 23.08.52 р. "Про порядок обміру земель і реєстрації документів на право користування земельними ділянками в містах і селищах міського типу УРСР".
За п.13 Інструкції, Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.
За додатком № 1 до Інструкції віднесено до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу - Нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію (п. 14 Додатку до Інструкції).
У даній справі наданими доказами підтверджено, що ОСОБА_4 отримав у безстрокове користування земельну ділянку під час перебування у шлюбі з позивачем, однак, на переданій йому в безстрокове користування земельній ділянці, закінчив будівництво спірного житлового будинку та набув на нього право власності лише 29 липня 1977 року із затвердженням акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію рішенням виконавчого комітету Ради депутатів трудящих.
Оскільки станом на момент набуття ОСОБА_4 належного права власності на спірне житло ОСОБА_1 не перебувала в шлюбних відносинах з останнім (дата реєстрації розлучення в книзі записів актів про розірвання шлюбу - 02 квітня 1976 року), а на момент припинення спільного ведення господарства ОСОБА_4 не набув спірного майна, доказів того, що спірний будинок побудований та добудований за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , або що при будівництві будинку використані спільні кошти подружжя у відповідній частині, як на підтвердження джерела набуття майна, не надала, то суд не вбачає підстав для висновку щодо належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя через відсутність доказів на підтвердження позовних вимог.
Також, звертає увагу суд і на той факт, що в акті про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 19 листопада 1976 року вказано, що будівництво розпочато в 1974 році та закінчено в 1976 році, в той час, як ухвала суду за зверненням позивача про розподіл будинку в натурі по частині датована 10 грудня 1974 року.
За таких обставин, оскільки інші вимоги позову є похідними від вимог щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю - відсутні підстави для задоволення позову.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд, у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати покладає на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 282 ЦПК України, суд -
у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04 травня 2023 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_7 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Д. О. Парфьонов