КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1123/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року в складі судді Янченка А.В.,

встановив:

12.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» (далі - ТОВ «Петрівський квартал 3») про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та стягнення коштів.

Посилався на ті підстави, що 04 червня 2021 року між сторонами було укладено договір №61/ПК7 ЛУ5 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором щодо оплати ціни майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , проектний будинок №5 , набув право отримати у власність майнові права на квартиру після закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію.

В установлений договором строк відповідач свої зобов`язання не виконав, будинок не побудував та не здав в експлуатацію, що унеможливлює набуття позивачем права власності на квартиру.

Порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором призвело до істотних порушень прав позивача, внаслідок чого йому було заподіяна шкода у розмірі внесених на виконання цього договору коштів, а тому наявні підстави для розірвання вказаного договору та стягнення грошових коштів.

У зв`язку з цим просив: розірвати вказаний договір; стягнути з відповідача на його користь 1 419 154,23 грн - ціну майнових прав на квартиру, сплачених за договором; стягнути 209 036,18 грн - інфляційне збільшення боргу та 23 661 грн - 3 % річних від суми боргу; 8 636 251 грн - пеню на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

12.10.2022 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Петрівський квартал 3», що підлягають сплаті позивачеві внаслідок розірвання договору і знаходяться на банківських рахунках відповідача, на суму 10 288 102,40 грн та/або майно вартістю еквівалентно ціні позову.

Заява обґрунтована тим, що договір відповідачем не виконаний, вимога про розірвання цього договору проігнорована, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача у договірних правовідносинах.

Внаслідок розірвання договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу ціну майнових прав, сплачених за договором, інфляційне збільшення боргу, три відсотки річних від суми боргу та пеню, всього 10 288 102,4 грн.

Недобросовісна поведінка відповідача може свідчити, що рішення суду не буде виконане добровільно та може виразитись у приховуванні коштів після відкриття провадження у справі.

Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

04.11.2022 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Свої доводи мотивує тим, що предметом позову є вимога про розірвання договору та стягнення коштів, з яких ціна майнових прав за квартиру, вже сплачених позивачем, пеня, штраф та інфляційне збільшення боргу становить 10 288 102,4 грн.

Таким чином, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач фінансову (грошову) можливість для виконання рішення суду.

Враховуючи значний розмір заявленої до стягнення суми та той факт, що договір у встановлений строк відповідачем не виконаний, житловий будинок не добудований та не зданий в експлуатацію, вимога про розірвання договору відповідачем проігнорована, існували підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що в заяві про забезпечення позову не надано інформації про наявність у відповідача будь-яких грошових коштів чи відкритих рахунків у банківських установах. Зі змісту положень статті 9, частини четвертої статті 24, частини третьої, четвертої, восьмої статті 48, частини третьої статті 49 та частини другої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що виявлення грошових коштів чи майна боржника за виконавчим документом здійснюється органами та особами, які здійснюють примусове виконання.

Інформація про наявність у відповідача будь-яких грошових коштів чи відкритих рахунків у банківських установах України є банківською таємницею та охороняється законом.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ "Петрівський квартал 3" виник майновий спір, предметом якого є вимога стягнути 1 419 154,23 грн - вартість сплачених за договором майнових прав на квартиру, 209 036,18 грн - інфляційне збільшення боргу , 23 661 грн - 3% річних; 8 636 251 грн - пеня, всього 10 288 102,40 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20 зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18 та від 05 вересня 2019 року у справі № 911/527/19).

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у поданій заяві не зазначив інформації про наявність у відповідача будь-яких грошових коштів чи відкритих рахунків у банківських установах України. Відсутність відомостей про право власності на майно відповідача, по рахунки та вклади відповідача, не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами. При вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачу.

Тобто, суд поклав обов`язок на заявника вказати конкретні відкриті банківських рахунки відповідача та зазначити конкретне майно.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що арешт може бути накладений на конкретне майно та грошові кошти, що належать відповідачу.

Сам лише факт відсутності вказаних заявником відкритих банківських рахунків, майна відповідача не є безумовною підставою для відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми 10 288 102,40 грн, що належать відповідачу, оскільки як передбачено частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відмовляючи в задоволенні заяви в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться на його банківських рахунках, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що предметом позову є стягнення грошових коштів і що сума, на яку заявник просив накласти арешт, обмежується розміром позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах суми 1 419 154,23 грн, з огляду на підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування вказаного виду забезпечення позову.

Про такі обставини свідчить вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги про розірвання договору внаслідок істотного порушення відповідачем його умов.

Вказаний захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами, та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

В іншій частині вимоги заяви задоволенню не підлягають, з огляду на їх неспівмірність заявленим вимогам.

За таких обставин, ухвалене по справі судове рішення належить скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 367 -369, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року скасуватита ухвалити нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» (місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, 2 В; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 42005404), що знаходяться на банківських рахунках, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 3", відкритих в банківських установах України, у межах суми 1 419 154,23 грн.

В решті вимог заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 .

Місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3 ».

Місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, 2 В; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 42005404.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 січня 2023 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк