П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року місто Київ

справа № 752/16623/21

провадження №22-ц/824/4190/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Бутом Олексієм Володимировичем,

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Плахотнюк К.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб сторін у справі розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 квітня 2021 року.

За час перебування подружжя ОСОБА_4 у шлюбі, а саме 17 липня 2019 року Голосіївським районним судом м. Києва видано наказ у справі №752/14525/19 щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу).

30 грудня 2020 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №369/8568/20 ухвалено рішення про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року у справі №752/14525/19 . Судом вирішено зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів га утримання ОСОБА_3 з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу).

Спільна дочка сторін у справі проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що зареєстровано її місце проживання за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачка утримує дочку, вживає заходи для її всебічного розвитку, її місячні витрати на дочку складають 25 000 гривень. Коштів, які надаються батьком на утримання дитини, не вистачає. Відповідач працевлаштований, має стабільний дохід, забезпечений житловим приміщенням, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від його доходу.

Просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року у справі №369/8568/20. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 23 серпня 2022 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Збільшено розмір аліментів, стягнутий рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до частини з усіх видів заробітку (доходу).

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття або ж зміни майнового стану сторін.

Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відкликано без виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бут О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 30 грудня 2020 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №369/8568/20 ухвалено рішення про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року у справі №752/14525/19 . Судом вирішено зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) (т.1 а.с. 16-19). В описовій частині рішення від 17 липня 2019 року зазначено, що відповідач ( ОСОБА_1 ) визнала позовні вимоги, щодо зменшення розміру стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Позовна заява про збільшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , що стягуються з ОСОБА_2 подана до суду 7 липня 2021 року, отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний був з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я у період з 30 грудня 2020 року по 7 липня 2021 року.

Позивачем не надано та матеріали справи не містять жодного доказу, яким би доводились зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я стягувача чи платника аліментів, зокрема за період з 30 грудня 2020 року по 7 липня 2021 року.

Так, надана позивачем копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 264694505 від 7 липня 2021 року з якої вбачається, що за відповідачем з 10 червня 2016 року зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , не є доказом поліпшення матеріального стану відповідача, оскільки право власності було набуте до ухвалення Києво-Святошинським районним судом Київської області рішення від 30 грудня 2020 року про зменшення розміру аліментів.

Натомість, майновий стан позивача, вже після ухвалення Києво-Святошинським районним судом Київської області рішення від 30 грудня 2020 року про зменшення розміру аліментів, значно зріс. Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 298547092 від 8 лютого 2022 року, надану разом з відзивом на позовну заяву, право власності на квартиру АДРЕСА_3 було оформлено за позивачем 03 серпня 2021 року, тобто вже після того, як Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення про зменшення розміру аліментів. ОСОБА_1 є також одноособовим власником квартири АДРЕСА_4 , земельної ділянки для індивідуального садівництва з кадастровим номером: :06:010:5137, площею 0,12 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н. Також позивач є співвласником квартири АДРЕСА_5 .

В свою чергу, відповідач володіє лише однією квартирою, в якій проживає.Крім того, враховуючи той факт, що відповідач є військовослужбовцем, останній на законодавчому рівні позбавлений права отримувати будь який інший дохід, крім заробітної плати.

Матеріали справи також не містять доказів того, що щомісячні витрати на доньку з урахуванням розвиваючих занять, харчування, відпочинку, складають 25 000 грн.

Судом першої інстанції розглянуто справу без отримання доказівна виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 7 червня 2021 року, а саме інформації щодо доходів позивачау ЦОП Києво- Святошинської ДПІ ГУ ДПС у Київській області. Отже, не з`ясовано матеріальний стан стягувача, що є обов`язковою умовою при розгляді подібних справ, що в свою чергу створило підстави для необ`єктивного ухвалення рішення.

Обґрунтовуючи часткове задоволення позову, суд посилається лишена той факт , що розмір аліментів на кожну дитину не є рівним. Суд наголосив, що на утримання дочки ОСОБА_6 відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку, а на утримання дочки ОСОБА_3 тільки у розмірі 1/6 частини, відповідно діти перебувають не у однаковому положенні, на думку суду, права та інтереси дитини, на утримання якої отримує аліменти позивачка ОСОБА_1 ,порушуються, а тому розмір аліментів має бути збільшений. Але зазначені обставини не дають підстав для збільшення розміру аліментів.

На сьогодні з ОСОБА_2 стягуються аліменти у розмірі 1/3 на утримання доньки ОСОБА_7 та 1/6 на утримання доньки ОСОБА_8 . Отже сумарно стягується 50% доходу відповідача, що вбачається з також витребуваної судом довідки про доходи від 30 грудня 2021 року № 224. Натомість, ухваливши рішення про збільшення стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 в розмірі 1/4, загальна частина стягнення аліментів на утримання обох дітей складатиме 58,3% заробітної плати відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Установлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.11).

Шлюб батьків малолітньої ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 8 квітня 2021 року (а.с.13-15).

Спільна дочка сторін у справі зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 (а.с.12).

Малолітня ОСОБА_9 фактично проживає з матір`ю за адресою - АДРЕСА_1 , що не заперечується відповідачем.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/8568/20, за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, ухваленим 30 грудня 2020 року, зменшено розмір аліментів, визначених судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року у справі №752/14525/19 стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 з частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу). (а.с.16-19).

Судом також встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року у справі №753/13841/16-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання дитини, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 на утримання неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів щомісячно, починаючи з 21 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.77-80).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про зменшення розміру аліментів, позов ОСОБА_2 було залишено без задоволення (а.с.105-107).

Зазначене вище рішення Печерського районного суду м. Києва набрало законної сили 12 липня 2022 року за результатами його перегляду судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (а.с.108-112).

Крім того, судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 є батьком двох дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Кожна з матерів дітей відповідача ОСОБА_2 скористалася своїм правом на отримання аліментів на утримання дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_3 від їх батька ОСОБА_2 у примусовому порядку на виконання рішення суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на утримання дочки ОСОБА_11 відповідач ОСОБА_1 сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку, а на утримання дочки ОСОБА_3 тільки у розмірі 1/6 частини, відповідно діти перебувають не у однаковому положенні, на думку суду, права та інтереси дитини,на утримання якої отримує аліменти позивачка ОСОБА_1 , порушуються, а тому розмір аліментів має бути збільшений до 1/4 частини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є зміна розміру аліментів.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувала свої вимоги, ОСОБА_1 зазначала про те, що розмір утримання є недостатнім для забезпечення дитини, наявність доходу у платника аліментів ОСОБА_2 ..

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Отже, у разі пред`явлення позову з підстав, передбачених ст.192 СК України, позивач має довести належними, допустимими і достатніми (ст.77, ст.78, 80 ЦПК України) доказами існування двох обставин (або однієї з них) обставин: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одного із батьків - платника чи отримувача аліментів.

Тобто, у межах вирішення конкретно цього спору має бути доведено, що з часу ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів на дитину, в отримувача аліментів (позивача) істотно змінився матеріальний стан.

На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи на виконання ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 7 червня 2022 року Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_1 за період з 1 січня 2018 року по 31 березня 2022 року.

З наданої інформації вбачається, що у період з 1 січня 2021 року по липень 2021 року (день звернення з позовом до суду про збільшення розміру аліментів) змінився (погіршився) матеріальний стан позивачки ОСОБА_1 , оскільки в зазначений період часу позивач фактично стала отримувати дохід в розмірі 6500 грн., хоча в період 2018- 2020 років отримувала дохід в розмірі від 15 000 грн. до 19 000 грн. /а.с.117-120/.

Погіршення матеріального стану отримувача аліментів є підставою, передбаченою ч.1 ст. 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду.

З урахуванням зростання вартості життя, витрати позивача на утримання дитини збільшуються, а матеріальне становище погіршується, визначена судом частка з доходу відповідача на утримання малолітньої ОСОБА_12 є недостатньою для матеріального забезпечення дитини.

Відповідач зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини нарівні з позивачкою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює провідним спеціалістом у Службі зовнішньої розвідки України. За період з січня 2021 року по грудень 2021 року ОСОБА_2 нарахований дохід в розмірі 475 303,98 грн., відповідно у місяць відповідач має дохід приблизно біля 39000 грн., 1/3 якого стягується на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 , і лише1/6 частина доходу відповідача на утримання доньки ОСОБА_8 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої ОСОБА_8 , інтереси якої в порівнянні з малолітньою ОСОБА_13 щодо її утримання батьком, в матеріальному плані не достатньо забезпечені.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що з часу ухвалення рішення суду про зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 жодних обставин, що дають підстави для їх збільшення не змінилося, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою про заробітну плату позивачки. Розмір доходу останньої, починаючи з січня 2021 року зменшився у три рази.

Посилання апелянта на те, що майновий стан позивачки ОСОБА_1 , вже після ухвалення Києво-Святошинським районним судом Київської області рішення від 30грудня 2020 року про зменшення розміру аліментів, значно зріс, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки за законом при визначенні розміру аліментів, суд враховує наявність саме у платника аліментів, на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав ( ч.1 ст.182 СК України).

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що відрахування із заробітної плати боржника не може перевищувати 50% заробітної плати не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки таке положення. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кілько кома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже у разі стягнення аліментів, розмір відрахувань із заробітної плати боржника не може перевищувати 70 %. В даному випадку розмір відрахувань із доходу відповідача не перевищує 70%.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Бутом Олексієм Володимировичем залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус