Справа № 953/3185/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Юрлагіної Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Орел Володимир Васильович про забезпечення позову до пред`явлення позову про визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділу спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2023 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Орел Володимир Васильович про забезпечення позову до пред`явлення позову про визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділу спільного майна подружжя.

Протоколом автоматичного розподілу від 28.04.2023 року о 15:15 визначено головуючого суддю Юрлагіну Т.В. заяву про забезпечення позову передано в провадження судді 01.05.2023 року.

Відповідно до змісту поданої заяви за час шлюбу сторонами було набуто у власність та зареєстровано за ОСОБА_2 наступне майно:

- житловий будинок, загальна площа (кв.м): 18.5, житлова площа (кв.м): 11, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (підстава набуття - рішення Дергачівського районного суду Харківської області по справі № б 19/2144/15-ц, від 08.10.2015), вартість якого відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна становить 62104,00 грн.;

- квартира, загальна площа (кв.м): 55.5, житлова площа (кв.м): 39.7, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (підстава набуття - договір купівлі-продажу, серія та номер: 656, виданий 17.08.2015), вартість якого відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна становить 912975,00 грн.;

- гараж, літ. "Е-1" (у дворі будинку), розташований за адресою: АДРЕСА_3 (підстава набуття - заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-11391/2010 від 21.08.2010), вартість якого відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна становить 73140,00 грн.;

Після розірвання шлюбу але під час спільного проживання сторонами було набуто у власність та зареєстровано за ОСОБА_2 наступне майно:

- житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею (кв.м): 99.1, житлова площа (кв.м): 47.9, розташований за адресою: АДРЕСА_4 (підстава реєстрації права власності - свідоцтво НОМЕР_4 від 22.01.2019 року, видане приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу, Харківської області Гаражею Наталією Петрівною), вартість якого відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна становить 731358,00 грн.;

- гаражний бокс № НОМЕР_1 в літ."В-1", загальною площею (кв.м): 66.6, розташований за адресою: АДРЕСА_5 (підстава реєстрації права власності - договір купівлі - продажу від 06.03.2019 року №909, вартість якого відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна становить 365634,00 грн.;

- автомобіль FORD Fusion, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , підстава перша реєстрація 20.09.2018 року, відомості щодо вартості відсутні.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до висновку, що заяву слід направити за підсудністю, виходячи з наступного.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа (частина перша статті 152 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 153 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі (частина тринадцята статті 158 ЦПК України)

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187 ЦПК України дає можливість дійти ВИСНОВКУ, що:

законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі;

для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно;

першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 7 серпня 2020 р. у справі № 520/9674/19 про те, що у випадку подачі заяви про забезпечення позову одночасно із позовною заявою, суд першої інстанції першочергово повинен вирішити питання, чи підсудна дана справа цьому суду, чи відповідає позовна заява вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, та, відповідно, чи є можливість відкриття провадження у справі, і вже у випадку позитивного вирішення вказаного питання, розглядати доцільність вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Суд, вирішуючи питання про прийняття цивільної справи до розгляду, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про неможливість розгляду даної цивільної справи Київським районним судом м. Харкова, виходячи з такого.

Так, положеннями ст. 30 ЦПК України визначені правила виключної підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Також у п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 судам роз`яснено, що у разі, якщо пред`явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об`єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

З позовної заяви вбачається, що позивачка ставить питання щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, та поділу спільного майна подружжя 5 об`єктів нерухомого майна, серед яких на три об`єкта нерухомого майна набуто право власності під час перебування сторін у шлюбі та два об`єкта нерухомого зі змісту заяви про забезпечення позову просить визнати спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на частину всього нерухомого майна (5 об`єктів нерухомого майна) 1 об`єкт рухомого майна.

Предмет спору - нерухоме майно знаходиться у різних районах м. Харкова та Харківській області. Так, у Шевченківському районі м. Харкова знаходиться 2 об`єкта нерухомого майна (квартира, загальна площа (кв.м): 55.5, житлова площа (кв.м): 39.7, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (підстава набуття - договір купівлі-продажу, серія та номер: 656, виданий 17.08.2015), вартість якого відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна становить 912975,00 грн. та гараж, літ. "Е-1" (у дворі будинку), розташований за адресою: АДРЕСА_3 (підстава набуття - заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-11391/2010 від 21.08.2010), вартість якого відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна становить 73140,00 грн., сукупна вартість яких становить 986115,00 грн. Тобто, місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна, вартість яких є найвищою, є Шевченківський район м. Харкова,

Отже, на позови, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності і вони повинні пред`являтися за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна, а у разі - якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, то такий позов має пред`являтися за місцезнаходженням нерухомого майна, вартість якого є найвищою.

Враховуючи, що пред`явлений позивачкою позов стосується нерухомого майна, тому при виборі підсудності даної категорії справи застосуванню підлягає ч. 1 ст. 30 ЦПК України. Об`єкт нерухомого майна, вартість якого є найвищою, знаходиться в Шевченківському районі м. Харкова, в цьому ж районі знаходиться й та частина нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує всі інші частини нерухомого майна, що знаходяться в інших районах. Таким чином, саме Дзержинський районний суд м. Харкова є належним судом для розгляду цієї заяви про забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності до вказаних вище конституційних положень, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Ця норма закону з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст.ст. 26 - 32 ЦПК України. Встановивши загальні правила підсудності, законодавець також передбачив обставини, за яких участь судді у справі, віднесеної до компетенції, недопустима, зважаючи на неможливість забезпечити неупередженість суду. Отже, принцип законного судді є фундаментом правил підсудності, він являє собою суттєву гарантію правосуддя, забезпечення прав і свобод людини, відіграє роль засад судоустрою, через його реалізацію досягається виконання завдань судочинства.

Зазначене розуміння принципу законного суду охоплюється також положеннями права на повноважний суд та включається до закріпленої у міжнародно-правових актах засади здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Таким чином, є всі підстави розглядати як принцип організації судової влади і судочинства в Україні - здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Вимога розгляду справи судом, встановленим законом, передбачає здійснення правосуддя спеціально створеним згідно з законом юрисдикційним органом - судом, який уповноважений на підставі норм вирішувати питання у межах його компетенції.

Таким чином, комплексне поняття «належний суд» включає в себе дві складові: суд як орган судової системи та суд як суддя чи декілька суддів, що становлять його склад. Тобто, належний суд у розумінні належного судового органу може бути позначений поняттям «компетентний суд», що використовується у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, чи поняттям «повноважний суд», що застосовується у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Враховуючи те, що поняття «компетенція» є більш широким, доцільнішим є використання терміну «компетентний суд», під яким розуміється суд, наділений компетенцією розглянути ту чи іншу справу, яка підсудна даному суду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, компетентний суд є не окремим абстрактним поняттям, а набуває свого значення лише стосовно розгляду та вирішення певної справи чи категорії справ, підсудних цьому судові, саме тих справ, на які поширюється юрисдикція цього суду. Компетентним судом є орган судової системи держави, наділений компетенцією здійснювати правосуддя (юрисдикцією) у справах, що відповідно до закону йому підсудні. Відповідно правом особи на компетентний суд є її нічим не обмежене та безумовне право звернутися до того суду судової системи держави, який наділений відповідною компетенцією щодо розгляду підсудної йому справи.

Тобто, розгляд справи судом з порушенням правил виключної підсудності беззаперечно вказує на те, що справа розглянута некомпетентним (неповноважним) судом. Розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Також, згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, з огляду на зазначене вище, вбачається, що розгляд справи з порушенням правил виключної підсудності призведе до порушення права позивачки на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, з метою недопущення порушення правил виключної підсудності, суд вважає, що в даному випадку, не зважаючи на положення ст. 31 ЦПК України про недопустимість спорів про підсудність, справа має бути передана на розгляд суду, встановленого законом за правилами виключної підсудності, а саме за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна, вартість якого є найвищою, та тієї частини нерухомого майна, загальна вартість якої також є найвищою в порівнянні з усім іншим нерухомим майном, що розташоване у Шевченківському районі м. Харкова.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заява про забезпечення позову до пред`явлення позову про визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділу спільного майна подружжя, не підлягає розгляду Київським районним судом м. Харкова, суд вважає необхідним передати дану заяву на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 32 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Орел Володимир Васильович про забезпечення позову до пред`явлення позову про визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділу спільного майна подружжя - передати на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Т.В.Юрлагіна