Справа №442/7281/22
Провадження №2/442/196/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року м.Дрогобич

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Бодрової О.П.,

з участю секретаря судового засідання Барабаш І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

установив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У листопаді 2022 року Державна установа «Львівська установа виконання покарань (№19)» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позов мотивовано тим, що 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» згідно поданого рапорту та відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» ( за власним бажанням), про що був виданий відповідний наказ №71/ОС-20 від 04.11.20220 року. 05 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ДУ «Львівська установа виконання покарань (19)» щодо зміни підстави звільнення у раніше виданому наказі про звільнення на підставі свідоцтва про хворобу від 25.01.2021 року. 05 лютого 2021 року ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» був виданий наказ №8/ОС-21 від 05.02.2021, яким внесені зміни в наказ №71/ОС-20 від 04.11.2020 в частині підстави звільнення ОСОБА_1 з 04.11.2020 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме на підставі свідоцтва про хворобу від 25.01.2021, підставу звільнення з 04.11.2020 за власним бажанням змінено на - через хворобу. Відповідно до наказу бухгалтерією установи, згідно платіжних відомостей від 30 березня 2021 року та від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 було нараховані та виплачені кошти в загальному розмірі 100072,79 гривень. Разом з тим, у ході розгляду справи №380/19095/21 Львівським окружним адміністративним судом (в окремій ухвалі від 09 червня 2022 року), було встановлене порушення закону, яке полягало у винесенні начальником державної установи Львівська установа виконання покарань (№19) наказу №8/ОС-21 від 05.02.2021, яким внесені зміни в наказ №71/0020 від 04.11.2020 в частині підстави звільнення ОСОБА_1 з 04.11.2020 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме на підставі свідоцтва про хворобу від 25.01.2021 підставу звільнення з 04.11.2020 за власним бажанням (задоволено рапорт ОСОБА_1 ) про звільнення за власним бажанням від 09.10.2020) змінено на через хворобу. Наказом №91/ОС-22 від 26 вересня 2022 року скасовано наказ державної установ «Львівська установа виконання покарань (№19)» за №8/ОС-21 від 05.02.2021 року (яким раніше було внесено зміни в наказ №71/0020 від 04.11.2020 в частині підстави звільнення ОСОБА_1 ). Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений особисто 29 вересня 2022 року. Отже, з урахуванням наведеного були відсутні підстави для отримання ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 100072,79 гривень,які отримані відповідачем як одноразова грошова допомога (яка нараховується та виплачується у разі звільнення за станом здоров`я), які отримані безпідставно та підлягають поверненню. 30.09.2022 року відповідачу було направлено лист про повернення грошових коштів, які до теперішнього часу останній не повернув. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.1212 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 100072,79 грн як безпідставно набуті.

03.01.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнає. Зазначає, що позивач у позовній заяві посилається на ч.1 ст. 1212 ЦК України, разом із тим, він вважає що у даній справі підлягає застосуванню норма ст. 1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Правильність здійснення розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються у такій категорії справ, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається у даній справі на позивача. При цьому відповідач посилається на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18). Позивачем у матеріалах, доданих до позовної заяви жодним чином не доводиться будь-яка рахункова помилка з його боку та його недобросовісність при отриманні таких коштів, відтак, на думку відповідача, позовна заява не підлягає до задоволення. Наказ №8/ОС-21 від 05.02.2021 року, згідно якого йому проведено додаткову виплату позивачем вважає законним.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою від 19 грудня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Учасники у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав до суду заяву, у якій просить справу слухати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву, у якій він позов не визнає, просить суд здійснити розгляд справи у його відсутності.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до такого.

Cуд встановив, що наказом ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» від 04 листопада 2020 року №71/ОС-20 ОСОБА_1 був звільнений з Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» згідно поданого рапорту та відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» /а.с.6/.

Наказом №8/ОС-21 від 05.02.2021, внесено зміни в наказ №71/ОС-20 04.11.2020 в частині підстави звільнення ОСОБА_1 з 04.11.2020 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме на підставі свідоцтва про хворобу від 25.01.2021 підставу звільнення з 04.11.2020 за власним бажанням змінено - через хворобу /а.с.8/.

Бухгалтерією установи, згідно платіжних відомостей від 30 березня 2021 року та 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 було нараховані та виплачені кошти у загальному розмірі 100072,79 грн /а.с.9-10/.

Вказані кошти були нараховані та виплачені ОСОБА_1 відповідно пункту 1 частини 1, розділу III Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 28.03.2018 № 925/5, відповідно якого особам, рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я (через хворобу), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У ході розгляду справи №380/19095/21 Львівським окружним адміністративним судом було постановлено окрему ухвалу 09 червня 2022 року, в якій судом було встановлено порушення закону, яке полягало у винесенні начальником державної установи Львівська установа виконання покарань (№19) наказу №8/ОС-21 від 05.02.2021, яким внесені зміни в наказ №71/0020 від 04.11.2020 в частині підстави звільнення ОСОБА_1 з 04.11.2020 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме на підставі свідоцтва про хворобу від 25.01.2021 підставу звільнення з 04.11.2020 за власним бажанням (задоволено рапорт ОСОБА_1 ) про звільнення за власним бажанням від 09.10.2020) змінено на через хворобу.

Наказом №91/ОС-22 від 26 вересня 2022 року скасовано наказ державної установ «Львівська установа виконання покарань (№19)» за №8/ОС-21 від 05.02.2021 року /а.с.14/.

30.09.2022 року ОСОБА_1 був направлений лист із вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів, який ОСОБА_1 отримав 07 жовтня 2022 року /а.с.15-18/.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується з висновком, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа 753/15556/15-ц).

Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Отже, суд встановив, що виплата вихідної допомоги проведена позивачем добровільно, на законних підставах на час її виплати, за відсутності рахункової помилки з його боку, недобросовісність з боку відповідача не встановлена, а тому передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідачем були отримані кошти не в результаті рахункової помилки та не в результаті недобросовісності дій відповідача.

Щодо судових витрат

Оскільки в позові відмовлено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.1212,1215 ЦК України, керуючись ст.ст.6-13,81,141, 258,259,263,264,265,354 ЦПК, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Державної установи «Львівська установа виконання покарань(№19)» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11 січня 2023 року.

Суддя О.П.Бодрова