ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/5220/22
Провадження № 22-ц/821/343/23
категорія 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача адвокат Филь Олександр Миколайович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Василенко Олексій Васильович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що 13.09.2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що через відсутність згоди, постійні сварки та непорозуміння сторони з квітня 2022 року не проживають разом. Крім того, позивачка вказує, що в них різні погляди на життя. Подальше перебування у шлюбі буде суперечити її законним правам та інтересам, а відтак шлюб підлягає розірванню.

В зв`язку з вищевикладеним, просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на « ОСОБА_4 ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 січня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 13 вересня 2017 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1256.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінити прізвище на ОСОБА_4 .

Рішення суду мотивоване тим, що фактичні взаємини сторін, як подружжя, а також категоричне небажання позивачки зберегти шлюб і сім`ю та те, що сторони після подання позивачем позову про розірвання шлюбу (18.10.2022 року), до винесення рішення по суті не примирилися. Натомість позивачка в судовому засіданні категорично заперечує проти надання їм строку для примирення, при цьому і надалі наполягає на розірванні шлюбу, враховуючи що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені, разом не проживають як сім`я, суд прийшов до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, зокрема позивачки, і моральним засадам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2023 року ОСОБА_2 подав до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.01.2022 року змінити, яким розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 13 вересня 2017 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1256. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінити прізвище на ОСОБА_4 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи, не в повному обсязі дослідив обставини, що мають значення для справи, висновку суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам, а обставини у справі, які суд першої інстанції визнав встановленими є повністю недоведеними, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що мотивуючи спірне рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що «…сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу…». Але даний висновок суду щодо не підтримання сімейних відносин протягом тривалого часу суперечить фактичним обставинам справи та наданим до справи доказам.

Суд не надав оцінки мотивувальній частині позову щодо сварок та реальної дати припинення сімейних відносин, хоча за матеріалами справи вбачається зовсім інше.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що позивач та відповідач тривалий час не підтримують сімейних стосунків і не проживають однією сім`єю суперечать дійсним обставинам справи. Незважаючи на наявні у справі докази судом першої інстанції так і не встановлено реального часу, з якого припинились сімейні стосунки, що в подальшому вплине на майнові права та обов`язки позивача та відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 адвоката Филь Олександра Миколайовича, зазначено, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними й такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Зазначає, що відповідач всіляко намагався затягнути розгляд справи у суді першої інстанції, надавав до суду клопотання, які не впливали на вирішення справи по суті, надавав докази, які не могли вплинути на вирішення справи по суті.

Вказує, що спільне життя між нею та ОСОБА_2 не склалось. Фактичні шлюбні відносини на даний час припинені. Наміру проживати разом з відповідачем як дружина та чоловік не має, оскільки спільне життя є неможливим.

На сьогодні позивачка має на меті створити нову сім`ю та укласти шлюб з іншим чоловіком, до якого має почуття та з яким скалилися сімейні стосунки.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу положень ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно п.10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Встановлено, що 13 вересня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 12 жовтня 2022 року (а.с. 3).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував, що відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторони сімейні відносини не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені, разом не проживають як сім`я. Позивач не бажає надалі перебувати в цьому шлюбі, а збереження сім`ї суперечить її інтересам.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з вказаним висновком суду, оскільки суд першої інстанції в порушення ст. 264 ЦПК України не встановив з якого часу сторони не проживають разом.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 вказала, що з відповідачем по справі не проживають разом з квітня місяця 2022 року.

Проте, відповідач заперечує даний факт, та зазначає, що сторони припинили проживати разом як одна сім`я з жовтня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання пояснив, що 01 червня 2022 року позивач видала на ім`я відповідача довіреність на придбання на її ім`я автомобіля. Відповідач в кінці травня виїхав до Німечинни з метою придбання та перевезення позивачу автомобіля.

5 червня 2022 року відповідач особисто перетинав кордон, повертаючись з Німечинни, здійснив митне оформлення та подальшу реєстрацію автомобіля на позивача.

Крім того, 02 липня 2022 року вдома, в будинку по АДРЕСА_1 , сторони святкували день народження дружини, ОСОБА_1 . Крім того, все літо та частину осені у подружжя були нормальні стосунки.

На підтвердження своїх заперечень та пояснень відповідач надав суду докази, а саме: Довіреність та митна декларація із зазначенням довіреної особи ОСОБА_5 , та власника автомобіля ОСОБА_6 та фотографії починаючи з 24 квітня 2022 року (Великдень) по 1 жовтня 2022 року, які свідчать, що сторони перебували в сімейних відносинах та проживали однією сім`єю.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження факту не проживання з відповідачем, як сім`я з квітня 2022 року доказів не надала ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та докази, які надали сторони, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, приходить до висновку, що сторони не проживають разом з жовтня 2022 року, не ведуть спільного господарства, не спілкуються, подружні відносини не підтримують.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановивши, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, колегія суддів враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що не встановлення судом першої інстанції дати не проживання сторін однією сім`єю, є істотним порушенням вимог цивільного процесуального закону, що потягло за собою неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а тому його мотивувальну частину слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, та зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення щодо мотивів задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення не призвела до іншого результату вирішення справи, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 16 березня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко