Справа № 462/4956/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 березня 2023 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді: Кирилюка А.І.,

за участі секретаря судового засідання: Антощук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

встановив:

Позивач звернувся до суду із згаданим вище позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення та зняття з реєстрації відповідача. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.12.2014 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання щодо зазначеної вище квартири, яка належала останньому на праві приватної власності, відповідно до якого власником квартири став позивач. 2015 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, яка, на думку позивача, 15.08.2015 року самовільно зареєструвалась у вказаній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та позивач, як власник квартири, був позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися майном, з огляду на те, що за твердження позивача, відповідач чинить перешкоди, ігноруючи вимоги позивача, як власника майна щодо звільнення приміщення квартири, тому, враховуючи наведене, просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 22.09.2022 року відкрито загальне позовне провадження в справі. /а.с.50-51/

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат Муха Р.В. у судове засідання не з`явилися, однак від останнього надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, належним чином повідомлялася судом про розгляд справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Судом встановлено, що 26.12.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого квартира АДРЕСА_1 передана у власність ОСОБА_1 /а.с.29-31/

Відповідно до технічного паспорту, загальна площа згаданої вище квартири становить 34 кв.м. /а.с.32-33/

Згідно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.34/

Відповідно до довідки з місця проживання та склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Левандівка», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 /а.с.23/

Як убачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником згаданої вище квартири. /а.с.39-41/

Згідно із листа-відповіді ГУ ДМСУ у Львівській області, матеріали, що стали підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у згаданій вище квартирі знищені. /а.с.22/

Відповідно до листа-відповіді Залізничної РА, ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 15.09.2015 року. /а.с.24/

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За приписами частини першої статті 58 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до статті 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

За змістом частини третьої статті 116 Житлового кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12.05.2020 при розгляді справи №463/4385/15.

Під час розгляду даної справи встановлено, що ордер відповідачу не видавався, договір найму жилого приміщення укладений не був, квартира нею використовується самовільно, жодних документів (ордеру, рішення виконавчого комітету міської ради та інш.), які можуть бути підставою для використання нею квартири, суду не представлено, як і не здобуто даних про те, що відповідач вселилася у квартиру як член сім`ї наймача.

Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач не набула права користування спірною квартирою, тобто проживає в ній без достатніх на це правових підстав, отже позовна вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом виселення відповідача підлягає до задоволення.

Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що при розгляді справ про виселення національні суди повинні проаналізувати пропорційність такого заходу (справа «Дакус проти України» рішення 14 грудня 2017 року; справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», рішення від 02 грудня 2010 року).

Суд, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та встановлених обставин справи, які підтверджено її матеріалами, дійшов висновку про відсутність порушення гарантованого статтею 8 Конвенції права відповідача на спірне житло, оскільки наявність у нього права користування спірним житлом або обов`язок держави на забезпечення їх таким житлом законом не передбачено.

Позивач, який набув право власності на квартиру на законних підставах, не є такою особою, яка повинна надати відповідачу при її виселенні інше житлове приміщення.

Порушене право позивача, як нового законного власника квартири, підлягає захисту в обраний ним спосіб, однак, щодо вимоги зобов`язати зняти відповідача з реєстрації місця проживання, суд роз`яснює позивачу, що зняття особи з реєстрації місця проживання є одним із наслідків виселення відповідача із квартири, тому така вимога є передчасною, в зв`язку з задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 із вказаної квартири.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454 гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 /зареєстрований з адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 /

Відповідач: ОСОБА_2 /зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 /

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.