Провадження № 2/127/2620/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позов мотивовано тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2016р. Станом на день звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 було подано позов про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі подружжя набуло у власність наступне майно: 28.05.2021 року придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальна проща квартири 34,8 кв.м., житлова площа 18.3 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №309220020 від 07.09.2022 року. Право власності на дану квартиру було зареєстровано на ОСОБА_2 18.01.2022 року Автомобіль марки Skoda Super, 2009 року випуску, що підтверджується листом регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області від 07.09.2022 року, право власності на вказане майно теж зареєстровано на ОСОБА_2 . Просить поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на 1 /2 частку квартири АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єєкта нерухомого майна - 01) та на 1/ 2 частку автомобіля марки Skoda Super b, 2009 року випуску, vin НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 12.09.2022року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

06.02.2023 року ухвалою суд закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 21.06.2016року перебуваються в зареєстрованому шлюбі.

Станом на 12.09.2022року ОСОБА_1 було подано позов про розірвання шлюбу, однак доказів розірвання шлюбу суду не надано.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна28.05.2021року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області №31/2-Ш-91/аз від 07.09.2022року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб Skoda Super b, 2009 року випуску, vin НОМЕР_1 , дата реєстрації: 18.01.2022.

Представник відповідача в судовому засіданні вказував на те, що сторони з 01.05.2021року разом не проживають, в підтвердження чого надав суду довідку ОСББ «Келецька «111» від 22.09.2022року, згідно якої ОСОБА_2 прописаний і проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 01.07.2021року.

Однак, як вбачається із довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 41424 від 12.09.2022року наданої на запит суду, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 12.11.2021року по теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Наведене визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні.

Натомість відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV (надалі Закон № 1382-ІV).

Однак, доказів того, що сторони не проживали разом в період придбання спірного майна суду не надано, а тому суд приходить до висновку що спірне майно є спільним майном подружжя.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що сторони в позасудовому порядку вирішили щодо поділу спільного майна, та ОСОБА_1 надано нотаріально засвідчену заяву, якою вона визнала, що спірна квартира є власністю відповідача.

Дослідивши нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_1 від 14.01.2022року, суд приходить до висновку, що даною заявою позивач не визнала спірну квартиру власністю ОСОБА_2 , нею позивач повідомила про те, що станом на момент написання даної заяви не має жодних матеріальних претензій до ОСОБА_2 та по відношенню до спірної квартири, яка була придбана ними спільно під час перебування в шлюбі, а тому вказані твердження представника відповідача спростовуються змістом вказаної заяви.

Отже, на підставі вище вказаних доказів встановлено, що спірна квартира та автомобіль були придбані сторонами під час знаходження у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з частиною 1 статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 370 Цивільного кодексу України передбачено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Враховуючи викладене та те, що позивачем доведено факт придбання спірного майна в період шлюбу, а відповідачем даний факт не спростовано належними доказами, суд вважає можливим поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1 /2 частку квартири АДРЕСА_1 та право власності на 1 /2 частку автомобіля марки Skoda Super b, 2009 року випуску, vin НОМЕР_1 .

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 8074,46грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 57, 60, 61, 70 СК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 /2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 /2 частку автомобіля марки Skoda Super b, 2009 року випуску, vin НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8074,46грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.02.2023року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: