Справа № 460/1174/14-ц
Провадження №2/944/12/23
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.03.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області
в складі: головуючої судді - Швед Н.П.
з участю секретаря Василиці Н.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Яворові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ОСОБА_2 третя особа Львівська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-
В С Т А Н О В И В:
Представнки позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 третя особа Львівська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 09 грудня 2013 комісією в складі працівників Державного територіально - галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та землевпорядника Рясне - Руської сільської ради під час обстеження земель смуги відведення в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області виявлено, що на 4км+600м - 4км+620м з правої сторони за ходом кілометрів перегону Рясне - Кар`єрна дільниці Львів - Яворів, при ширині смуги відведення залізниці 60 м, на відстані 5 м від колії неправомірно розміщена сітчаста огорожа ОСОБА_2 .
Відповідач самовільно без будь - яких правових підстав розмістив сітчасту огорожу на земельній ділянці смуги відведення залізниці, чим порушив право позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме, для забезпечення функціонування залізничного транспорту.
Право залізниці на користування спірною земельною ділянкою смуги відведення в межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області виникло
безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства, які визначали порядок та умови набуття залізницями права користування землями залізничного транспорту, умови їх передачі іншим особам.
Згідно із Загальними засадами, затвердженими постановою ЦВК СРСР від 15.12.1928 року, землі для потреб транспорту вважаються землями спеціального призначення (ст. 54), використовуються на підставі особливих положень про ці землі (ст. 55), оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплюються за ними, проводиться в порядку відведення, Союз PCP безпосередньо здійснює розпорядження землями, які відведені підприємствам та організаціям загальносоюзного значення (підпункт б ст. 2).
Відповідно до Положення про землі надані транспорту, затвердженого постановою Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року, землями, наданими транспорту, визнавались перелічені в ст. 4-8 цього Положення землі. Відповідно до пункту 4 цього Положення до залізничних транспортних земель відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури.
Спірна земельна ділянка була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту», про що свідчить «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги» від 1950 року та відповідно до ст.17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема, для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.
Відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п. п. 54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦВК СРСР від 15.12.1928 року).
Із врахуванням діючих у період складання Плану смуги відведення норм Земельного кодексу УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року та Положення «Про землі надані транспорту», затвердженого постановою Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року, усі землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (в тому числі Народного Комісаріату СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та, за відсутності їх згоди, можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку. При цьому землі транспорту (зокрема землі залізниць) відносилися до земель спеціального призначення щодо яких був встановлений спеціальний порядок відводу, реєстрації землекористування та вилучення земельних ділянок.
Проте, всупереч зазначеному вище, земельна ділянка смуги відведення залізниці без попереднього її вилучення була самовільно зайнята відповідачем, який в подальшому на ній встановив сітчасту огорожу.
Крім цього, за залізницею як землекористувачем обліковується площа в формі 6-зем саме на підставі зазначеного вище плану смуги відведення, що підтверджується довідкою Управління Держкомзему у Яворівському районі Львівської області від 03.04.2009 № 25.
Вважає, що наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.
Просить суд позовні вимоги задовольнити. Зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області на 4км+600м - 4км+620м перегону Рясне - Кар`єрна дільниці Львів - Яворів та демонтувати сітчасту огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.
Представник Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просить такі задоволити.
Відповідач в судовому засіданні, яке відбулося 06.12.2022року проти задоволення позовних вимог заперечила,та пояснила що акт від 09.12.2013року, на який покликається позивач, є неправомірним, складений з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки про обстеження земельної ділянки їй відомо не було, такий складено без її присутності, а також представників уповноваженого суб`єкта, який здійснює державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства.
Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 на якій розташований житловий будинок, перебувала понад 50років в її постійному користуванні. 04.04.2014року Рясне-Руська сільська рада прийняла рішення №1305 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд в с. Рясне-Руська ОСОБА_2 ", дане рішення не було скасовано. В подальшому нею було виготовлено технічну документацію на вказану земельну ділянку площею 0,22га та 02.11.2015року зареєстровано право власності, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.
Згідно витягу Рясне-Руська сільської ради від 13.05.2015 №464 за домогосподарством по АДРЕСА_1 відповідно до погосподарського обліку 1945 - 1946 року, обліковувалось 1,30 га, а з 1967-1970 обліковувалось 0,44га землі та жилий будинок 1933 року забудови.
Вважає, що немає жодних доказів самовільного без відповідних правових підстав розміщення сітчастої огорожі на земельній ділянці відповідача, жодних прав позивача не порушено, а отже відсутні перешкоди у користуванні земельною ділянкою смуги відведення позивача.
Твердження позивача, проте, що відповідно до раніше діючого законодавства не вимагалося проведення реєстрації землекористування та отримання правовстановлюючих документів не відповідає дійсності. Просить у задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи Львівської міської ради в судовому засіданні, яке відбулося 06.12.2022року, проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених відповідачем.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного.
Даний спір регулюється нормами Земельного кодексу України, ЗУ «Про транспорт», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема та правовими інститутами землекористування.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено, що публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», і є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 року ДТГО «Львівська залізниця» діє в якості регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ « Укрзалізниця».
Частиною 1 ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», встановлює, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».
Статтею 68 Земельного кодексу України, яка визначає землі залізничного транспорту, передбачено, що до таких земель належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Відповідно до ст.23 Закону України «Про транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель належать землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Так, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України - права володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власникові.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності земельної ділянки згідно з ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає державній реєстрації.
Частиною першою статті 79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, що розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно зі ст. 3 цього Закону Державний земельний кадастр базується на принципі об`єктивності, достовірності та повноти його відомостей.
Крім того, згідно зі ст.79-1 Земельного кодексу України передбачено формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, яке полягає у визначенні площі земельної ділянки, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно ч. 1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.
Суд при вирішенні даного спору керується, як нормами чинного земельного законодавства в частині регулювання правовідносин, що виникають між суб`єктами землекористування, так і нормами раніше діючого законодавства станом на момент виникнення спірних правовідносин, що є предметом судового розгляду.
Обгрунтовуючи підставність своїх вимог позивач, зокрема, покликається на:
- план меж полоси відводу лінії Львів-Яворів Львівської залізної дороги, який був виготовлений у 1950 році;
-акт обстеження земельної ділянки від 09.12.2013року, з якого вбачається, що комісія в складі: голови комісії - головного інженера Підзамчівської дистанції колії Хонька Р.О., членів комісії - інженера -землевпорядника Підзамчівської дистанції колії ОСОБА_3 , начальника сектора з управління майновими та земельними ресурсами Львівської дирекції залізничних перевезень Коханець Т.А., інженера-землевпорядника Львівської дистанції захисних лісонасаджень ОСОБА_4 , в присутності землевпорядника сільської ради ОСОБА_5 здійснили обстеження земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» в межах території Рясно-Руської сільської ради, де виявила, що на 4км+600м - 4км+620м з правої сторони за ходом кілометрів перегону Рясне - Кар`єрна дільниці Львів - Яворів, при ширині смуги відведення залізниці 60 м, на відстані 5 м від колії неправомірно розміщена сітчаста огорожа ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .
- довідку управління Держкомзему в Яворівському районі Львівської області №25 від 03.04.2009року.
В позовній заяві позивач зазначає про те, що відповідач без будь-яких правових підстав, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, яка належить до земель залізничного транспорту та знаходиться в смузі відведення залізниці, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 09.12.2013 року.
З такими твердженнями позивача суд не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
На підтвердження права постійного користування землями смуги відведення АТ «Українська залізниця» надало «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги», який був розроблений у 1950 році.
Згідно витягу Рясне-Руська сільської ради від 13.05.2015 №464 за домогосподарством по АДРЕСА_1 відповідно до погосподарського обліку 1945 - 1946 року, обліковувалось 1,30 га, а з 1967-1970 обліковувалось 0,44га землі та жилий будинок 1933 року забудови.Починаючи з 1945року згідно погосподарських книг власниками господарства були ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і на даний час ОСОБА_2 .. Земельний податок сплачувався справно.
Згідно довідки №438 Рясне-Руської сільської ради сільської ради від 04.06.2014 домогосподарство ОСОБА_2 знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає в даному господарстві з 1970року, присадибна ділянка становить 0,18га.Земельний податок сплачувався постійно.
З акту обстеження земельної ділянки №1 від 24.04.2015року, проведеного за заявою відповідачки слідує, що комісією в складі заступника голови Рясне-Руської сільської ради Піх З.І, членів комісії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , було здійснено обстеження земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» в межах території Рясно-Руської сільської ради за адресою вул.Польова,5 на предмет прив`язки земельної ділянки 0,22га яка примикає до залізничного полотна під`їздної колії Рясне-Кар`єрна, що підставі рішенння Рясне-Руської сільської ради №1305 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд в с. Рясне-Руська ОСОБА_2 "від 04.04.2014року надана відповідачці Рік забудови будинку на цій земельній ділянці 1933. За результатами вищевказаного обстеження було встановлено що вказана земельна ділянка примикає до залізничного полотна, площа земельної ділянки 0,2200га, форма власності комунальна, земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, така знаходиться на 4км+527м-4км+545м, з правої сторони прив`язка до залізничної під`їздної колії Рясне-Кар`єрна.
З копії довідки №25 від 03.04.2009року, складеної управлінням Держкомзему у Яворівському районі Львівської області вбачається, що згідно річного звіту по формі 6-Зем станом на 01.01.2019року за Дистанцією колії «Підзамче» на території Яворівського району закріплені земельні ділянки, загальною площею 34,01га, в тому числі: на території Домажирської сільської ради 17,1га, на території Рясно-Руської сільської ради 10,8га, на території Бірківської сільської ради 6,11га.
З довідки №340 від 30.01.2015року, виданої відділом Держземагенства в Яворівському районі Львівської області вбачається, що згідно річної статистичної звітності станом на 01.01.2015року за Дистанцією колії «Підзамче» (ПЧ-2) рахуються земельні ділянки: Рясно-Руська сільська рада - площа 10,8га в межах населених пунктів, постійне користування.
Рішенням №3111 від 29 серпня 2019 року Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області «Про надання дозволу на проведення інвентаризації частини земель села Рясне-Руське», у зв`язку з необхідністю зміни межі населеного пункту, з метою впорядкування змін, які відбулися в кварталах житлової забудови села Рясне - Руське та розвитку інфраструктури села, надано дозвіл на внесення змін до генерального плану та проведено інвентаризацію земель села Рясне - Руське Яворівського району Львівської області. Зобов`язано виконавчий комітет Рясне-Руської сільської ради, провести фінансування по внесенню змін до генерального плану села Рясне - Руське Яворівського району Львівської області та інвентаризації земель.
З інформації, наданої головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області від 03.07.2019року №19-13-02-4844/2-19 на адвокатський запит ОСОБА_12 від 21.06.2019, вбачається що земельна ділянка з кадастровим номером :046001:1109 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) зареєстрована у Державному земельному кадастрі 29.07.2015. З 1 січня 2013 року набули чинності Закони України «Про Державним земельний кадастр» та новий Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, визначений законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону України №1878-УІ від 11.02.2010 року. У зв`язку з чим повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині державної реєстрації речових прав на земельні ділянки припинилася.
Згідно довідки відділу Держземагенства у Яворівському районі львівської області від 08.04.2015року державні акти на право користування земельною ділянкою ДТГО"Львівська залізниця" не реєструвались і не видавались, меж земельних ділянок в натурі не вказаній ділянці не встановлювалось.
Відповідно до статтей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлєються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Рішенням №1305 від 04 квітня 2014 року Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою», ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою.
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 47368729 від 11.11.2015року вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер №:04:001:1109, яка знаходиться у с.Рясне-Руське Яворівського району Львівської області 29.07.2015року зареєстрована у Відділі Держземагенства в Яворівському районі, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,22га належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії та номеру 47367019, видане 11.11.2015року Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_13 .
Позивач зазначає, що право землекористування спірною земельною ділянкою виникло в нього відповідно до згаданого плану полоси відведення 1950р.
В той же час, цитуючи в позовній заяві норми права щодо правового регулювання земель транспорту, позивач залишив поза увагою той факт, що відповідно до п.п. 27, 32 "Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железних дорог и использовании полоси отвода", затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 р. містяться прямі вимоги щодо складання документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування підрозділами залізниць.
Крім цього, п.10 Положення про землі, надані транспорту, яке затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933р., регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством.
Водночас, діючим на той час Земельним кодексом УСРР, затвердженим постановою ВЦВК від 29.11.1922р. (із змінами та доповненнями від27.06.1927р.), передбачалось обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правопідтверджуючих документів на землю.
Крім того, стаття 10 Закону СРСР від 13.12.1968р. «Про затвердження основ законодавства СССР і союзних республік» встановлювала обов`язковість оформлення державних актів на право користування землею та видачі їх землекористувачам, яким заборонялось користування наданою земельною ділянкою до видачі державного акту.
Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, вищевикладене свідчить про те, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні належним чином оформлені документи на земельну ділянку, які б посвідчували право користування, а План меж полоси відводу лінії Львів-Яворів Львівської залізної дороги, на який посилається позивач не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку.
Позивачем в підтвердження позовних вимог надано План меж полоси відводу лінії Львів-Яворів Львівської залізної дороги 1950 року та зазначено про те, що даний документ є проектно-технічною документацією та у розумінні ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій.
Суд звертає увагу на те, що вказаний План не містить належних доказів затвердження у встановленому порядку та таких не надано позивачем.
Таким чином, твердження позивача, що відповідно до раніше діючого законодавства не вимагалося проведення реєстрації землекористування не відповідає дійсності. Більше того, наявний у позивача План меж полоси відводу лінії Львів-Яворів Львівської залізної дороги є лише одним із документів містобудівної документації, який виготовлявся з метою вчинення подальших дій для належного оформлення землекористування.
Із вищенаведених правових норм, зокрема, ЗК УСРР від 29.11.1922 р., вбачається, що позивачу необхідно було отримати державний акт на право користування, як правовстановлюючий документ. Відтак, представлений план не є документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом.
Законодавством, передбачено відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.
З урахуванням вищевказаного, слід прийти до висновку, що позивач без залучення уповноваженого суб`єкта самостійно встановив, що відповідач самовільно зайняв спірну земельну ділянку.
Отже, посилання позивача на те, що частина земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідача, знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим.
Усе вищевказане свідчить про те, що відповідачем жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують.
Додатково слід зазначити, що за юридичною силою нормативні акти поділяються на закони та підзаконні акти. Закон є нормативно-правовим актом, який має вищу юридичну силу. Таким чином, твердження позивача, що на підставі інструкцій та положень не передбачалось державної реєстрації та видачі залізниці правопідтверджуючих документів суперечить нормам кодексів, які мають вищу юридичну силу, а не положення та інструкції.
Крім цього, в обгрунтування своїх вимог позивач посилається також на те, що виготовлення та отримання державних актів на землю, їх реєстрація на час облаштування залізничного полотна і смуги відведення не передбачалися діючим на той час законодавством, що підтверджується посиланням на наведені в позовній заяві нормативні акти.
З даного приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що такі посилання позивача містять лише «вирвані» з контексту законів чи підзаконних актів норми, які спростовуються змістом самих цих актів.
Станом на 1962 рік на залізничному транспорті України діяла «Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР від 01 листопада 1955 року, яка втратила чинність з 30 січня 1963 року відповідно до «Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полос отвода».
Суд звертає увагу, що із Плану смуги відводу не був затверджений виконкомом Яворівської районної ради, а тому є лише одним із документів містобудівної документації.
Даний план не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, а містить лише умовне позначення «Межа смуги відводу», без позначення відстані та одиниці виміру відстані.
Досліджуючи Акт обстеження земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують повноваження осіб, які виступали підписантами Акту обстеження земельної ділянки та доказів, що такі є працівниками "Львівської залізниці" ПАТ "Укрзалізниця", а їхні підписи не скріплені печаткою ПАТ "Укрзалізниця".
З урахуванням вищевказаного, суд робить висновок, що позивач без залучення уповноваженого суб`єкта самостійно встановив, що відповідач самовільно зайняв спірну земельну ділянку.
Отже, посилання позивача на те, що частина земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідача, знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим.
Усе вищевказане свідчить про те, що відповідачем жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують.
Додатково слід зазначити, що за юридичною силою нормативні акти поділяються на закони та підзаконні акти. Закон є нормативно-правовим актом, який має вищу юридичну силу. Таким чином, твердження позивача, що на підставі інструкцій та положень не передбачалось державної реєстрації та видачі залізниці правопідтверджуючих документів суперечить нормам кодексів, які мають вищу юридичну силу, а не положення та інструкції.
Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, а тому вимога позивача про стягнення із відповідача судового збору задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.4, 7, 12, 13, 258-259, 263-265, 354ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ОСОБА_2 , третя особа Львівська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.
Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»
в особі регіональної філії "Львівська залізниця"
юридична адреса: 79000, вул.Гоголя, 1 м.Львів.
Відповідач: ОСОБА_2
місце проживання, за адресою:
АДРЕСА_2 .
СУДДЯ: Швед Н.П.