З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Провадження № 2/596/11/2023
Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.
при секретарі судового засідання Стасюк О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гавдяк Ірина Богданівна до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-
В грудні 2020 року позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, поданим в її інтересах адвокатом Гавдяк І.Б., до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Васильковецької сільської ради Чортківського (колишнього Гусятинського) району Тернопільської області. У встановлений законом шестимісячний термін позивачка звернулася в Теребовлянську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Після звернення до нотаріуса ОСОБА_1 стало відомо, що спадкодавець за життя склав заповіт, посвідчений Береш О.М., державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 14 червня 2005 року, яким все своє майно заповів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . Однак, одна із зазначених в заповіті спадкоємців - ОСОБА_5 померла, до вступу у спадщину, 19.11.2015 року.
Постановою Теребовлянської державної нотаріальної контори від 15.11.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні зв`язки.
Тому, позивачка звернулася до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 .. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 ..
Таким чином, позивачка вважає, що заповіт порушує її права як спадкоємця четвертої черги на усе спадкове майно, так як вона здійснювала догляд за інвалідом II групи внаслідок психічного розладу. Дана обставина підтверджується висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №129. Психічний розлад встановлено 02.03.1983 року - довічно. За рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування; обмеження здатності до орієнтації; обмеження здатності контролювати свою поведінку.
Враховуючи вищенаведене, позивачка не розуміє, яким саме чином померлий склав заповіт, якщо весь його стан здоров`я був нестабільний та сам по собі ОСОБА_4 завжди потребував постійного стороннього нагляду.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гавдяк І.Б. в судове засідання не з`явилася, проте, надіслала до суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності та у відсутності позивачки, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується оголошеннями про виклик, розміщеними на сайті Гусятинського районного суду Тернопільської області. Про причини своєї неявки не повідомили. Відзиву на позов не подали. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їхній відсутності не надходило.
Представник третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори у підготовче судове засідання не з`явився, однак, подала до суду клопотання про проведення розгляду справи у відсутності їхнього представника. По даній справі покладаються на думку суду.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не подано відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений Береш О.М., державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 14 червня 2005 року, за реєстровим №2-2845, яким все своє майно заповів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .
Однак, одна із зазначених в заповіті спадкоємців - ОСОБА_5 померла, до вступу у спадщину, 19 листопада 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане виконавчим комітетом Великоговилівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис №27.
У встановлений законом шестимісячний термін позивачка ОСОБА_1 звернулася в Теребовлянську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкову справу за № 162 було заведено 15 травня 2018 року Теребовлянською державною нотаріальною конторою.
Проте, постановою Теребовлянської державної нотаріальної контори від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні зв`язки.
Згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року (справа №606/3169/19), встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 .. Рішення набрало законної сили 15.04.2020 року.
Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №129. Психічний розлад ОСОБА_4 встановлено 02.03.1983 року - довічно. За рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування; обмеження здатності до орієнтації; обмеження здатності контролювати свою поведінку.
Як вбачажться із відповіді на адвокатський запит КНП «Буданівський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» № 487 від 09.12.2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , перебував на стаціонарному лікуванні в 1 психіатричному чоловічому відділені: з 19.02.2015 року по 04.03.2015 року; з 27.02.2017 року по 26.04.2017 року; з 10.11.2017 р., помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так, згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі його відсутності та в інших випадках, визначених Цивільним кодексом України - за законом (ст.ст.1217,1223 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.
Право на заповіт мають особи, визначені в заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України).
Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч.ч.1-3 ст. 1247 ЦК України).
Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
При цьому, вищевказане правило поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) (п.16 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.
При цьому має бути встановлена неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81,78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З метою всебічного з`ясування всіх обставин справи, судом було призначено судову-психіатричну експертизу.
Згідно висновку судової-психіатричної експертизи № 504, проведеної 02.11.2021 року КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час складання заповіту (червень 2005 року) в силу свого захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Зазначений висновок експертизи є категоричним, складений за результатами дослідження матеріалів справи, медичної документації.
Водночас, відповідачі не надали доказів на спростування зазначених позивачкою обставин щодо психічного стану спадкодавця на час посвідчення спірного заповіту, також клопотань, пов`язаних з додатковим дослідженням стану здоров`я ОСОБА_4 станом на 14 червня 2005 року, не заявляли.
Відповідно дост.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Згідно ст.141 ч.6 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів І та ІІ груп.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , інвалід другої групи, що підтверджується, пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 . А тому, позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від оплати судового збору, то з відповідачів по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Держави підлягають солідарному стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп..
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280 ЦПК України, суд,
Визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , посвідчений Береш О.М., державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 14 червня 2005 року за реєстровим №2-2845.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь Держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення складено 20 березня 2023 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Т.М. Цвинтарна