Справа № 444/370/21 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2515/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

в с т а н о в и в:

09 лютого 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням (будинком АДРЕСА_1 ) шляхом виселення з нього відповідача ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позов обгрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 11.05.2007 року та витягом з реєстру прав на нерухоме майно. У зазначеному будинку зареєстрований відповідач - ОСОБА_1 та мати позивача - ОСОБА_4 . Вона ( ОСОБА_3 ) проживає з чоловіком та двома дітьми у м. Львові в однокімнатній квартирі площею 35 м2. Один з її синів є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, що створює додаткові незручності при проживанні в однокімнатній квартирі на 9 поверсі багатоквартирного будинку. ЇЇ брат - відповідач ОСОБА_1 схильний до вживання алкоголю, вчинення насильства щодо матері та створення конфліктних ситуацій, у зв`язку з чим між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки. Відповідач постійно проживає у зазначеному вище будинку, чим чинить їй перешкоди у здійсненні права власності, зокрема права користування та розпорядження житловим будинком, вона позбавлена можливості проживати з сім`єю у будинку, здійснювати у ньому поточний ремонт, реконструкцію чи перебудову такого. Крім того, ОСОБА_1 разом з дружиною - ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Вважає, що після набуття нею права власності на спірний будинок, право відповідача на користування таким припинилося, оскільки він не є членом її сім`ї. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні житловим приміщенням, що належить ОСОБА_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього ОСОБА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, задовольняючи позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_1 з будинку, суд першої інстанції виходив з того, що він веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, що унеможливлює спільне проживання з ним в одному жилому приміщенні позивача. Вважає такий висновок суду необгрунтованим та таким, що не підтверджений належними доказами. Суд не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття, чи застосовування до нього заходів громадського впливу. Відповідач зареєстрований у спірному будинку з народження, був членом сім`ї своєї матері, яка подарувала будинок сестрі, а тому вважає, що суд за відсутності передбачених законом підстав виселив ОСОБА_1 з будинку, чим позбавив його права на житло.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні колегії суддів представник ОСОБА_3 - Жук Р.С. проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до положень ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно положень ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 11.05.2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та витягом з реєстру прав на нерухоме майно.

Рішенням Грядівської сільської ради №41 від 30 листопада 2001 року «Про присвоєння нумерації будинковолодінням в населених пунктах Грядівської сільської ради» житловому будинку, який належить ОСОБА_3 , присвоєно АДРЕСА_1 .

У зазначеному будинку зареєстрований та постійно проживає відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку № 302 від 24.09.2020 року.

Згідно листа Жовківського РВ ДРАЦС № 57/21.19-02.16 від 15.01.2021 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області 12.07.1980 року за актовим записом № 15 зареєстровано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Інформація про розірвання шлюбу відсутня.

Як убачається з листа ОКП «БТІ та ЕО» № 5282 від 29.12.2020 року дружина відповідача ОСОБА_5 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно листа КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» від 18.02.2021 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в 1-му неврологічному відділенні з 26.01.2011 року по 07.02.2011 року, з 06.06.2012 року по 15.06.2012 року, з 20.05.2013 року по 28.05.2013 року та з 22.11.2013 року по 24.11.2013 року.

З листа КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенцій та терапії узалежнень» від 14.07.2021 року убачається, що відповідач ОСОБА_1 за період з 2008 року по теперішній час неодноразово (6 разів) перебував на стаціонарному лікуванні в медичному центрі.

Згідно інформації КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 14.07.2021 року ОСОБА_1 на стаціонарному і амбулаторному лікуванні з 01.01.2008 року по даний час не перебував.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_1 з будинку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , у якому зареєстрований відповідач, який чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом, відповідач не є членом сім`ї позивача, сторони не пов`язанні між собою спільним побутом, не ведуть спільного господарства, відповідач має у спільній сумісній власності інший житловий будинок. При цьому, суд виходив з доведеності факту протиправної поведінки відповідача, який веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями, що унеможливлює спільне проживання відповідача та позивача з сім`єю, а тому відповідно до ст. 116 ЖК УРСР підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України виселення з жилого приміщення може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 Житлового кодексу осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, які застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження.

Вимога про виселення з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, може бути заявлена лише у разі, коли після застосування заходів впливу до винної в порушенні правил громадського співжиття особи її поведінка не змінилася і вона вчинила нові неправомірні дії, несумісні з установленими правилами соціального співіснування.

Як убачається з листа Львівського районного управління поліції від 02.02.2021 року, 26.08.2020 року у Жовківське відділення поліції Кам`янка-Бузького ВП ГУНП поступило звернення від ОСОБА_3 щодо нанесення її братом ОСОБА_1 тілесних ушкоджень її матері ОСОБА_4 .

Згідно довідки, складеної за результатами проведення перевірки за зазначеним вище зверненням ОСОБА_3 , 26.08.2020 року ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , впала біля стола, коли біля неї проходив її син - ОСОБА_1 . Чи він її штовхнув остання не пам`ятає. Зі ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення ним домашнього насильства щодо матері. ОСОБА_4 від написання заяви та надання письмових пояснень відмовилася, оскільки повідомила, що за необхідності самостійно звернеться у Жовківське ВП для написання заяви. Також остання просила припинити розгляд звернення її доньки - ОСОБА_3 від 26.08.2020 року, яке було здійснено останньою без її відома. Факт домашнього насильства не підтверджено.

Відтак, як убачається з матеріалів справи, у 2020 році щодо відповідача було вжито заходи попередження або громадського впливу, а саме у Жовківському ВП з ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення ним домашнього насильства щодо його матері- ОСОБА_4 .

Доказів про те, що такі заходи не дали позитивних результатів, зокрема звернень ОСОБА_3 в подальшому до правоохоронних органів з приводу вжиття заходів щодо ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ним правил співжиття чи постанов про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод у здійсненні позивачкою ОСОБА_3 права користування та розпорядження належним їй на праві власності житловим будинком шляхом виселення з такого відповідача ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених ч.1 ст.116 ЖКУкраїни.

Крім того, доказів того, що відповідач має для проживання інше жиле приміщення, а саме, що такому належить на праві власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 матеріали справи не містять.

З наведених мотивів рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.

Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 лютого 2022 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра