Ухвала

22 березня 2023 року

м. Київ

справа № 640/4568/18

провадження № 61-3043ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю наступне майно: нежитлові приміщення підвалу № 1,1а, 2,5, 5а, 5б, 7, 8, 9, 12, 16, 18, 19, 21 побутового призначення з окремим входом в житловий будинок літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення № 19 нежитлової будівлі літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 ; та поділ майна шляхом визнання за ОСОБА_1 частки вказаного майна.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

01 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявникові, на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

03 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся вдруге з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року.

У касаційній скарзі представник заявника зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року, яке обґрунтовує тим, що копію оскаржуваної постанови представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримав через електронну пошту 03 січня 2023 року і 01 лютого 2023 року звернувся з касаційною скаргою вперше, яку повернуто ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року. На підтвердження зазначеного заявник надає скріншот електронної скриньки із вхідним листом від апеляційного суду про направлення заявнику постанови.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання представника заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки заявник звернувся з касаційною скаргою вперше у строк, визначений статтею 390 ЦПК України, ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року касаційну скаргу повернуто, після чого заявник вдруге звернувся з касаційною скаргою 03 березня 2023 року, тобто у найкоротший термін.

Водночас, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Диспозиція статті 389 ЦПК України вимагає чіткого зазначення підстав касаційного оскарження, натомість касаційна скарга ОСОБА_5 не містить чіткого посилання на передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судового рішення, доводи зводяться до формальної незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції та до переоцінки вказаних обставин.

За змістом касаційна скарга є майже ідентичною тій, що була подана раніше та повернута у зв`язку з ненаведенням підстав касаційного оскарження, за виключенням посилання на постанову Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

При цьому, представником заявника чітко не зазначено норми права, які застосовані судом апеляційної інстанції без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм, та які викладені у вищезазначеній скаржником постанові Верховного Суду а також у чому саме полягає подібність правовідносин у справах.

Відсутність такої конкретизації у касаційній скарзі свідчить про неналежне виконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередній ухвалі Верховного Суду від 07 лютого 2023 року про повернення касаційної скарги скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною другою статті 389 ЦПК України пунктів.

Однак при поданні цієї касаційної скарги представником заявника не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали та уточненням обґрунтування касаційної скарги, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникам строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Суддя І. Ю. Гулейков