Справа № 524/2915/22
Провадження №2/524/238/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2023 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру коштів стягнених за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив зменшити розмір коштів стягнених за рішенням суду з нього (аліментів) на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , з 1/4 частини всіх заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати народження другого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

В обґрунтування позову вказував, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 жовтня 2015 року були стягнуті аліменти з нього на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час у нього на утриманні перебувають четверо дітей: ОСОБА_4 , 2010 р.н., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Сім`я ОСОБА_7 має статус багатодітної сім`ї. Вважає, що для забезпечення потреб всіх дітей доцільним є зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Предоляк О.С. від 10 червня 2022 року матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 було передано за підсудністю до Крюківського районного суду м. Кременчука (а.с. 28).

Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Маханькова О.В. від 15 липня 2022 року матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 було передано за підсудністю до Автозаводського райсуду м. Кременчука (а.с. 34).

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Нестеренка С.Г. від 08 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху (а.с. 43).

16 серпня 2022 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 було подано заяву про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції (а.с. 51-56).

Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи, третю особу, постановлено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 90).

Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року залучено третьою особою без самостійних вимог Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 97).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_9 не прибули з невідомих суду причин, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула повторно з невідомих суду причин, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, у тому числі шляхом направлення електронного листа. Відзиву на позов не подавала, висловила свою незгоду із позовом у електронному зверненні громадян, зокрема 15 вересня 2022 року до суду засобами електронної пошти у вигляді електронної форми громадян надійшло звернення ОСОБА_2 в якому вона висловила свою незгоду із позовом ОСОБА_1 до неї та повідомила про перебування її разом із дітьми закордоном (а.с. 102).

Представник третьої особи - Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не прибув, керівництво ВДВС просило справу розглядати без участі їх представника.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 жовтня 2015 року були стягнуті кошти (аліменти) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 60).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП № 50255521 вбачається, що позивач має борг зі сплати аліментів з 21.07.2015 року, тобто з дати початку стягнення аліментів, який станом на 01.05.2022 року складає 186 738,25 грн.

Як постає з матеріалів справи жодні дії щодо сплати аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 та зменшення суми боргу позивачем не здійснювалися.

З наданих позивачем документів постає, що позивач ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 62-64), які знаходяться на його утриманні, згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Забірського старостинського округу Київської області (а.с. 67).

Як постає з відомостей із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 10.08.2022 року, ОСОБА_1 з 2016 року по 1 квартал 2019 рік доходів не отримував, з 2 кварталу 2019 року по листопад 2021 року отримував додаткове благо від АТ «Універсал банк» у вигляді незначних сум (а.с. 77-78).

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1 від 06.03.2019 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 є багатодітними батьками (а.с. 65).

Із наявних в матеріалах справи довідок, позивач разом з третьою особою ОСОБА_9 та спільними дітьми взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстровані є за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 68-72).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дитину, зменшення розміру аліментів.

Надаючи правову оцінку зазначеному, суд виходить із наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У відповідності до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів, позивач вказав, як на підставу для їх зменшення, зміну сімейного та матеріального стану та наявність на утриманні у нього чотирьох дітей. Відповідно до матеріалів справи позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей і суд погоджується з тим, що позивач має їх утримувати також.

Разом з тим, суд вважає, що позивач має усвідомлювати всю міру відповідальності, у тому числі і матеріальної, а саме необхідності розрахування своїх матеріальних можливостей щодо утримання трьох неповнолітніх дітей.

При цьому утримання інших дітей жодним чином не має здійснюватися за рахунок погіршення утримання дитини ОСОБА_2 , так як права дітей є рівними.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі № 565/2071/19 від 16.09.2020 року, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно із іншою.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, законодавець за вказаними правовідносинами визначив 1/4 частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в таких розмірах: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить: з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі: з 1 січня 2833 гривні.

За ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить - 6700 гривень.

Позивач до матеріалів позовної заяви та у ході розгляду справи не надав достовірних відомостей та доказів на їх підтвердження щодо певного свого та членів своєї сім`ї майнового стану, про отримуваний ним дохід та сукупний дохід членів сім`ї, розміри доходів та їх джерела, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду по час розгляду справи у суді.

Із зазначеного раніше рішення суду, яке не було оскаржено позивачем в апеляційному порядку і набрало законної сили, постає, що на даний час з позивача ОСОБА_1 на корись відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти у розмірі 25% (1/4 частина) від його щомісячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2015 року і до досягнення дитиною сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повноліття. При цьому розмір цих аліментів не перевищує максимальний розмір, тобто десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством України, а саме статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Так, відповідно до норм вищевказаної статті, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Також суд взяв до уваги той факт, що виховування дитини (дітей) одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та їх вихованню, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір дитини.

Наявність обставин для зменшення розміру аліментів підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.

Позивачем не було надано доказів того, що з часу присудження аліментів його матеріальний стан погіршився та він не може реально сплачувати аліменти у розмірі 25% від заробітку.

Суд ще раз наголошує на тому, що утримання позивачем інших дітей не повинно здійснюватися за рахунок зменшення розміру аліментів на дитину відповідача, яка не проживає разом з ним.

Крім того суд також враховує, що на утримання інших дітей аліменти не були стягнуті у судовому порядку.

Іншою можливою підставою для зменшення розміру аліментів могло б бути погіршення стану здоров`я позивача. Однак про це позивач не вказує у позові та не надає відповідних доказів щодо такого.

Згідно із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 року у справі № 459/2189/18, свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Відповідних доказів позивачем суду також не було надано.

Отже, за встановлених і наведених обставин, суд вважає, що позивачем не доведено шляхом подання належних і допустимих доказів наявність підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі встановленого, враховуючи, що позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини сторін у справі та суперечитиме її інтересам, суд вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду у подальшому в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України, на підставі ст. 192 СК України.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

У зв`язку із тим, що позов не підлягає задоволенню, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в порядку ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Сторони не заявляли про понесення ними будь - яких судових витрат.

Керуючись ст. 180-184, 192, 197 Сімейного Кодексу України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про зменшення розміру коштів стягнених за рішенням суду на утримання малолітньої дитини (аліментів).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Треті особи: - ОСОБА_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; - Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), код за , місце знаходження: м. Кременчук, вул. І. Сердюка, буд. № 43.

Повне рішення суду виготовлено 12 січня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: