Справа №443/1513/22
Провадження №2/443/3/23
РІШЕННЯ

іменем України

20 лютого 2023 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа територіальна громада села Бородчиці в особі Ходорівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) на території Жирівської сільської ради, площею 2,25 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №4681 від 23.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №313 від 21.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) за №171.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Жирівської сільської ради, площею 2,25 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №4681 від 23.05.1997 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №411 від 23.11.2022 року, ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті в даному будинку разом з нею проживали і були постійно зареєстровані: дочка- ОСОБА_1 1967 р.н.,син- ОСОБА_3 1972 р.н., онуки ОСОБА_5 1988 р.н., ОСОБА_6 1990 р.н, онука ОСОБА_7 .- 2000 р.н., яка проживала без реєстрації разом із бабусею і продовжує проживати разом із іншими членами родини у даному житловому будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . На випадок смерті ОСОБА_4 заповіту не залишала. Зазначає, що крім позивачки, на момент смерті ОСОБА_8 , спадкоємцями першої черги спадкування за законом були син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 , однак вони спадщину не прийняли та на неї не претендують. Чоловік покійної ОСОБА_9 помер значно швидше. Оскільки позивачка проживала разом із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

30.11.2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Жирівської сільської ради, що належала померлій і є спадковим майном.

За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду з вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задоволити. Крім тогоне заперечив стосовно ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, 14.02.2023 року подала заяву згідно якої просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явився, 14.02.2023 року подав заяву згідно якої просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Представник третьої особи Ходорівської міської ради Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить суд розглянути дану справу та винести рішення за наявними в ній матеріалами. Крім того просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Як вбачається із витягу з реєстру Ходорівської територіальної громади №2022/001433626 від 23.11.2022, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.12.1999 року (а.с.6).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 28.12.2015 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Жирівської сільської ради, площею 2,25 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №4681 від 23.05.1997 року (а.с.12).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №411 від 23.11.2022 року, ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті в даному будинку разом з нею проживали і постійно зареєстровані: дочка - ОСОБА_1 1967 р.н.,син - ОСОБА_3 1972 р.н., онуки ОСОБА_5 1988 р.н., ОСОБА_6 1990 р.н, онука ОСОБА_7 .- 2000 р.н., яка проживала без реєстрації разом із бабусею і продовжує проживати разом із іншими членами родини у даному житловому будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Від ОСОБА_4 у Жирівському старостинському окрузі заповіту не посвідчувалося (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_4 заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом також встановлено, що серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім позивачки, були його діти: син ОСОБА_3 , та донька ОСОБА_2 .

Однак, ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 спадщину після смерті матері, у жодний спосіб передбачений законом спосіб не прийняли, що також підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №69365887 від 04.07.2022 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Натомість позивач постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №89/02-31 від 30.11.2022 року (а.с.14), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке вона має намір успадкувати.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай на ім`я ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 втрачено, що відповідачами не заперечується.

Доказом того, що покійна ОСОБА_4 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №4681 від 23.05.1997 року, реєстраційний номер 171, площа земельної ділянки 2,25 умовних кадастрових гектарів, підстава для видачі сертифіката: розпорядження голови Жидачівської РДА від 21.05.1997р. №313, є довідка Відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.02.2022 року (а.с.12).

Державні акти на право приватної власності на землю взамін вищевказаного сертифіката не видавались.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Жирівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) на території Жирівської сільської ради, площею 2,25 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №4681 від 23.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №313 від 21.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) за №171.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий суддя С.І Сливка