ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 березня 2023 року

м. Харків

справа № 639/4259/22

провадження № 22-ц/818/458/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна іпотечна установа,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна іпотечна установа, про встановлення юридичного факту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2022 року, постановлену суддею Єрмоленко В.Б.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, в якій просив визнати факт того, що трьохсторонній договір від 03.09.2019 №ДК201900543, укладений між ОСОБА_1 , Головним управлінням Національної поліції в Харківській області та Державною іпотечною установою про компенсацію частини лізингових платежів є діючим.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна іпотечна установа, про встановлення юридичного факту.

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що є підстави для встановлення юридичного факту. Вважає, що між сторонами трьохстороннього договору не може існувати спору про право, оскільки правова підстава для припинення договору була скасована. Зазначає, що суд може та повинен в порядку окремого провадження встановити, що договір про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 № ДК201900543 є діючим. Наголошує, що право на повернення коштів, сплачених за Головне управління є результатом встановлення юридичного факту. Якщо суд встановлює юридичний факт, що договір є діючим, то Головне управління Національної поліції в Харківській області повинно сплатити на рахунок Державної іпотечної установи частину лізингових платежів у розмірі 40 відсотків щомісячної суми від вартості житла та суму винагороди Державній іпотечній установі за отримане у фінансовий лізинг житло за період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року. В свою чергу Державна іпотечна установа поверне апелянту надмірно сплачені кошти. Отже відсутній спір про право та й такого спору не може існувати так як ніхто із сторін трьохстороннього договору не може заперечувати факт продовження дії договору у період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року. Вказує, що ні Головне управління Національної поліції в Харківській області, ні Державна іпотечна установа не можуть самостійно визнати трьохсторонній договір про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 № ДК201900543 діючим так як в Порядку № 1201 відсутній правовий механізм повернення відносин у зворотньому напрямку після відновлення за рішенням суду особи на службі. Вважає, що тільки суд може захистити право шляхом встановлення юридичного факту про те, що трьохсторонній Договір від 03 вересня 2019 року № ДК201900543 укладений між ОСОБА_1 , Головним управлінням Національної поліції в Харківській області та Державною іпотечною установою про компенсацію частини лізингових платежів є діючим. Зазначає, що розрахунок суми апелянтом наведено не для стягнення в порядку окремого провадження, а на виконання вимог пункту 1 частини 1 статті 318 ЦПК України (який факт заявник просить встановити та з якою метою). Звертає увагу суду на те, що в Постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 904/4644/20 визначено, що вимога, про визнання договору діючим, за своєю правовою природою є вимогою про визнання (встановлення) юридичного факту (тобто факту, який має юридичне значення), у вигляді визнання договору діючим, а підтвердження (визнання) чи, навпаки, непідтвердження факту діючого договору не є належним способом судового захисту прав та/або законних інтересів і не може здійснюватися як результат розгляду відповідної позовної вимоги.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що з поданої заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, поняття "спір про право" пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Із змісту заяви про встановлення юридичного факту вбачається, що встановлення факту дії укладеного 03 вересня 2019 року трьох стороннього договору №ДК201900543 між ОСОБА_1 , ГУ НП в Харківській області та Державною іпотечною установою про компенсацію частини лізингових платежів заявник пов`язує із захистом своїх прав, які виникли на підставі цього договору та договору фінансового лізингу №ФЛ201900475 від 03 вересня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Державною іпотечною установою, тобто стосуються договірних зобов`язань.

Із змісту наданих документів вбачається, що встановлення факту безпосередньо пов`язане відшкодування збитків, завданих ОСОБА_1 . Головним управлінням Національної поліції в Харківській області внаслідок невиконання свого зобов`язання за договором №ДК201900543 від 03 вересня 2019 року по сплаті частини лізингових платежів.

Матеріали справи містять достатньо даних, з яких вбачається, що існує спір про право, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даній справі наявний спір про право, це виключає можливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.

З огляду на встановлені судом обставини, судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна