КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/4462/21 Головуючий у І інстанції Саадулаєв А.І.
Провадження №22-ц/824/2158/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_2 21 жовтня 2019 року підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Позивач вважає, що дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано у користування кредитну картку, номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримані картки.

В подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту, отримав картку типу: Преміальна картка «WorldElite» з кредитним лімітом 400000,00 грн.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на картковий рахунок щомісячними платежами у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, але в процесі користування коштами не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним зобов`язанням.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 15 листопада 2020 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 258681,21 грн.

АТ КБ «ПриватБанк», подавши заяву про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 208681,21 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 208681,21 грн. та судовий збір в розмірі 3132,92 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки доказам по справі. Просить скасувати рішення суду першої інстанціїта постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, між позивачем та відповідачем не підписувались договори в письмовій формі, а використання простих електронних підписів у будь-якій формі (підпис стілусом на планшеті у відділенні Банку, ОТР-пароль, тощо) допускається виключно у випадках, коли між клієнтом банку та банком підписано власноручно письмовий договір про це (або якщо договір про це підписано кваліфікованим цифровим підписом), саме тому договір від 21 жовтня 2019 року не може вважатися укладеним.

Надання АТ КБ «Приватбанк» копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку не може визнаватись судом як належний доказ, оскільки вона не містить головного реквізиту для подання такого виду доказу - електронно-цифрового підпису.

З метою повного та справедливого розгляду справи представником відповідача 13 вересня 2022 року було заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Печерським районним судом м. Києва цивільної справи №757/19095/22-ц за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору, однак суд першої інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на правову позицію висловлену у постанові від 14 лютого 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/43/19 та аналогічні правові позиції висловленні Верховним Судом у постановах від 19 грудня 2018 року у справі №226/1204/18; від 04 грудня 2018 року у справі №2340/3060/18; від 23 листопада 2018 року у справі №813/1368/18; від 14 грудня 2018 року у справі №804/3580/18, в яких були встановленні подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Крім того, посилаючись на судову практику, скаржник зазначає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не підписаний ні керівником відділення, ні головним бухгалтером філії позивача. Жодна, із заявлених позивачем до стягнення, сума заборгованості не підтверджується останнім.

21 листопада 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від представника АТ КБ «Приватбанк» - Яндульського Д.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що відповідно до ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін. Відповідно до ст.1 закону України «Про електроні довірчі послуги» електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Крім того, відповідно до п. 3 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, що затверджена Постановою НБУ №151 від 13.12.19 р., цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

Щодо користуванням кредитними коштами представник позивача зазначає наступне, що на підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і іризначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її, представник АТ КБ «Приватбанк» - Яндульський Д.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним фактичне отримання та використання коштів відповідачем за кредитним договором, відтак дійшов висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 жовтня 2019 року ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнив і підписав анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту, на підставі яких банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку типу: Преміальна картка «World Elite» з кредитним лімітом 400000,00 грн., що стверджується копією анкети-заяви (т.1 а.с. 20), копією паспорта споживчого кредиту (т.1 а.с.21-23) та копією паспорта відповідача (т.1 а.с.49-50).

Анкета-заява підписана відповідачемв електронному вигляді за допомогою стилуса, на бумажному носії не оформлювалась.

Підпис відповідача міститься у підписаному ним 08 жовтня 2019 року паспорті споживчого кредиту, в якому зазначені процента ставка, розмір пені та інших платежів.

Відповідачу була видана кредитна картка: 5523….1108 зі строком дії до 10/22.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт змінювався неодноразово 21 січня 2020 року, 15 червня 2020 року.

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Також, судом встановлено, що відповідач активував видануйому платіжну карткуза допомогою коду, використовував кредитні кошти і здійснював періодичне погашення кредиту.

У виписці про рух коштів по рахункучітко відображені як розмір коштів, які використовував відповідач, так і місце їх зняття або оплати, зокрема термінали та банкомати, а також магазини чи торгові організації, із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розташовані.

Також у виписці відображено коли і у якому розмірі відбувалося поповнення рахунку та місця (адреси) і спосіб його поповнення.

З долученого до справи розрахунку заборгованості за договором вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого, станом на 15листопада 2020 року, утворилась заборгованість у розмірі у розмірі 208681,21 грн., яка складається з: 208681,21 грн. - заборгованості за кредитом.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд прийшов до вірних висновків, що позичальник не повертає у повному обсязі отримані ним кредитні кошти, що у свою чергу свідчить про порушення прав АТ КБ «Приватбанк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

ОСОБА_2 , отримавши картку, користувався кредитними коштами, які повертав не в повному обсязі, у зв`язку з чим, увідповідача утворилась заборгованість по основному тілу кредиту.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про наявність підстав для стягнення фактично отриманих коштів.

З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, суд вірно захистив права банку і стягнув на його на користь тіло кредиту у розмірі 208681,21 грн.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи не долучено жодних доказів про отримання ОСОБА_2 кредитних коштів, колегія суддів апеляційного суду не приймає.

В матеріалах справи наявна банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, з виписки чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, однак використані кредитні кошти банку повертав не в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо непідписання відповідачем власноруч анкети-заяви та не долучення її оригіналу до матеріалів справи, що є підставою для відмови в позові є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він не підписував анкету-заяву в електронному вигляді за допомогою стилуса, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірних висновків щодо відсутності сумнівів у оригінальності підпису відповідача.

Відхиляючи дані доводи колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а самдоговір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначенимцим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вище вказувалося підпис анкети-заяви здійснений сторонамив електронному вигляді за допомогою стилуса.

Зі змісту анкети-заяви, зокрема, вбачається згода відповідача на те, що в разі використання ним електронного або іншого аналога власноручного підпису для підписання анкети-заяви такий підпис прирівнюється до власноручного підпису останнього.(а.с. 20 том 1)

Доводи апеляційної скарги пропорушення судом принципів змагальності, диспозитивності та неприпустимість зловживання процесуальними правами, рівностіх учасників судового процесу перед законом та судом бездоказові, оскільки судом надано можливість кожній стороні довести переконливість своїх доводів і обмежень у цьому не було.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку тверджень відповідача, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана