Номер провадження: 22-ц/813/4895/23 Головуючий у 1-й інстанції: Кремер О.І.
Єдиний унікальний номер судової справи:523/1749/21 Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року м. Одеса Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.

Кутурланової О.В.

секретар Кузьміч Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2022 року ухвалене у складі судді Кремер І.О., зі складенням повного тексту рішення 23 грудня 2022 року у справі № 523/1749/21 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору юридичний департамент Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно прибудованого об`єкту до квартири

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2021 року Одеська міська рада звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: юридичний департамент Одеської міської ради (в особі управління державної реєстрації) про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно прибудованого об`єкту до квартири.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2019 року №1596 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м. Право власності на придбану квартиру зареєстровано в установленому законом порядку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

14.05.2020 року рішенням державного реєстратора були зареєстровані зміни до розділу, а саме: квартиру, Об`єкт житлової нерухомості змінено на нежитлові приміщення; загальну площу 70,6 кв.м., житлову площу-40,6 кв.м. змінено на загальну площу 96,7 кв.;

АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_2 .

Підставою для внесення таких змін, зокрема, стала декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 30.04.2020 року № ОД 59.

Позивач вважав, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 30.04.2020 року №ОД 59 "Реконструкція квартири АДРЕСА_3 ", не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки реконструкція вказаної квартири відбулась із змінами геометричних розмірів фундаментів у плані та за рахунок земельної ділянки територіальної громади м. Одеси, яка не виділялась для цієї мети.

Посилаючись на те, що самочинно збудований (прибудований) об`єкт порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій розташована ця споруда (прибудова), позивач просив:

- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.04.2020 року № ОД 59 Реконструкція квартири АДРЕСА_3 ", зареєстрованої управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

- скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 14.05.2020 року №52229807, що є підставою для припинення права власності ОСОБА_1 на приміщення 2 по

АДРЕСА_4 , загальною площею 96,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:01);

- зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта загальною площею 26,1 кв.м за адресою:

АДРЕСА_2 ;

- стягнути з відповідача на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 7945,00 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2022 року позов Одеської міської ради задоволено частково.

Скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.04.2020 року № ОД 59 «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 », зареєстрованої управлінням Державного архітектурно будівельною контролю Одеської міської ради.

Скасовано рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича про реєстрацію змін розділу від 14.05.2020 року № 52229807 щодо об`єкту нерухомого майна, а саме приміщення 2 по

АДРЕСА_4 , загальною площею 96,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

У задоволенні решти позовних вимог Одеської міської ради - відмовлено.

Ухвалюючи рішення про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.04.2020 року та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 14.05.2020 року №52229807 щодо об`єкту нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що спірна декларація про готовність об`єкта до експлуатації не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки реконструкція квартири

АДРЕСА_1 відбулась із змінами геометричних розмірів фундаментів у плані та за рахунок земельної ділянки територіальної громади м. Одеси, яка не виділялась для цієї мети, у зв`язку з чим така декларація підлягає скасуванню у судовому порядку, а відтак підлягає скасуванню і рішення державного реєстратора від 14.05.2020 року індексний номер 52229807, як таке, що прийняте із порушенням законодавства за відсутності документів, що підтверджують виникнення права власності на самочинно збудований об`єкт площею 26,1 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про знесення будівлі, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що знесення не зашкодить конструкції будівлі в цілому. При цьому суд враховував, що позивачем не доведено реальної безпеки порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Доводи апеляційних скарг.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Одеська міська рада через свого уповноваженого представника І.Бондаренко подала на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2022 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги Одеської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта загальною площею 26,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 та прийняти у цій частині нове рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити. Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Одеської міської ради залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає обставинам справи та прийняте на припущеннях, суд не вказав яким чином негативні наслідки знесення самочинної прибудови можуть спростувати статус самочинно збудованого об`єкта, що у відповідності до чинного законодавства не підлягає правовому захисту, згідно ст.376 ЦК України, а тому підлягає обов`язковому знесенню.

Крім того, скаржник вказує, що висновок суду в частині того, що позивачем не доведено реальної небезпеки порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідачів є необґрунтованим та таким, що суперечить власним висновкам суду зроблених у цій справі при задоволенні частини позовних вимог, а саме скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.04.2020 року та скасування рішення державного реєстратора, де суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, будь-яким особам у власність чи/або користування для будівництва прибудови за вказаною адресою не надавалась.

За викладеного вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних вище вимог.

ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2022 року скасувати частково та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.04.2020 року та скасування рішення державного реєстратора відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що реконструкція приміщення є саме капітальною прибудовою, а не вітриною консольного типу, та що реконструкція відбулася із зміною геометричних розмірів належними та допустимими в розумінні ст. ст.77,78 ЦПК України доказами не підтверджено, оскільки позивачем не надано відповідного висновку експерта. Вказує, що після реєстрації права власності ОСОБА_1 на реконструйований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Зауважує, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного, на його думку, права, чому суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Аргументи учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Одеської міської ради, представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Іващенко А.П. вказує, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на те, що рішення в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим. Зазначає про те, що позивачем не доведено правовий режим самочинного будівництва об`єкту нерухомого майна, оскільки не надано доказів того, що спірна прибудова збудована з істотними порушеннями державних будівельних норм, державних стандартів та правил та із захопленням земельної ділянки, що перебуває у власності Одеської міської ради.

Доводи позивача щодо того, що об`єкт не відповідає намірам забудови, зареєстрованим повідомленню та декларації, оскільки побудовано капітальну прибудову, а не вітрину консольного типу, належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України не підтверджено, оскільки суду не надано відповідного висновку експерта. Позивачем не надано доказів, що за результатом реконструкції створено саме капітальну прибудову.

З посиланням на висновки Верховного Суду зроблені ним у постанові від 17 жовтня 2018 року при розгляді справи №806/22/18, в якій зазначено, що капітальна будівля завжди тісно пов`язана із земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки має фундаментну основу, вказує, що належних та допустимих доказів того, що фундамент під спірною спорудою є заглибленим матеріали справи не містять.

Вказує, що позивачем не доведено наявності порушеного права, яке підлягає судовому захисту, у спосіб, обраний позивачем. Позивачем у справі не обґрунтовано яким чином саме знесення поновить їх права щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, зважаючи на той факт, що єдиним суб`єктом права власності на прибудинкову територію багатоквартирного будинку є об`єднання власників такого будинку.

Вважає, що у діях відповідача відсутній склад такого правопорушення як самовільне зайняття спірної земельної ділянки, а тому вимога щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не підлягає задоволенню.

У письмових поясненнях на відзив відповідача ОСОБА_1 , Одеська міська рада з посиланням на положення ч.1 ст.83 ЗК України вказала, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. У Головного управління держгеокадастру в Одеській області станом на 31.12.2012 рік відсутня інформація щодо реєстрації права власності (користування), зокрема, на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . Спірна земельна ділянка не надавалась ані ОСОБА_1 , ані ЖБК Приморський-21, ані будь-яким іншим особам, а отже вона є комунальною власністю і даний факт не спростований жодним наявним в матеріалах справи документом.

Апеляційний розгляд.

Представник позивача Одеської міської ради, ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду надав пояснення на підтримання доводів апеляційної скарги міської ради та заперечення проти задоволення апеляційної скарги відповідача, звертаючи увагу на ту обставину, що Одеська міська рада звертається до суду за захистом своїх прав як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, оскільки у зв`язку із самочинним будівництвом здійсненим ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 із подальшою незаконною реєстрацією права власності на нього порушується право власності на земельну ділянку, на якій вказане будівництво розташоване.

Представники відповідача, ОСОБА_1 , адвокати Самох М.Ю.,

Логовський В.В. в судових засіданнях апеляційного суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримали з підстав в ній викладених, просили скаргу задовольнити. Заперечили проти задоволення апеляційної скарги міської ради.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача Одеської міської ради підлягає задоволенню, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, Одеська міська рада посилалась на те, що відповідач незаконно здійснив будівництво прибудови до своєї квартири, розташованої на першому поверсі за адресою:

АДРЕСА_4 , із зайняттям земельної ділянки територіальної громади м. Одеси, яка йому для цієї мети не виділялась. А тому у декларації про готовність об`єкта до експлуатації вказані недостовірні відомості стосовно відсутності необхідності пред`явлення документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. У зв`язку з чим самовільно збудований (прибудований) об`єкт загальною площею 26.1 кв.м підлягає знесенню, а декларація про готовність об`єкта до експлуатації та рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до розділу об`єкта нерухомості скасуванню.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України).

Суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (ст.80 ЗК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

За змістом ст.12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охоронною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства тощо.

Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Судовим розглядом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею

70,6 кв.м. є ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі продажу від 16.07.2019 року (а.с.139).

Після реконструкції відповідачем вказаної житлової квартири (приміщення) АДРЕСА_1 , збільшилася площа на 26,1 кв.м. та становить 96,7 кв.м.

14.05.2020 року державним реєстратором зареєстровані виправлення розділу щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: квартиру, об`єкт житлової нерухомості змінено на нежитлові приміщення 2; загальну площу 70,6 кв.м., житлову площу 40,6 кв.м. змінено на загальну площу 96,7 кв.м.

Підставою для реєстрації вказаних змін зазначено: договір купівлі-продажу від 16.07.2019 року, технічний паспорт від 01.04.2020 р., виготовлений ФОП ОСОБА_3 ; декларація про готовність об`єкта до експлуатації ОД 59 від 30.04.2020 року, видавник-Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР.

Таким чином, гр. ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 96,7 кв.м.

03.09.2020 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 03.09.2020 року №01-19/1366 повідомив, що за результатами огляду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , встановлено, що земельна ділянка за вказаною адресою орієнтованою площею 0,003 га, забудована та використовується під розміщення прибудови до приміщення 2, розташованого на першому поверсі.

Інформації про те, що вказана земельна ділянка передавалась у власність або користування за вказаною адресою у Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не має.

Відсутня вказана інформація і Головного управління держгеокадастру в Одеській області.

Скасовуючи реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, суд першої інстанції виснував, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 відбулась із змінами геометричних розмірів фундаментів у плані та за рахунок земельної ділянки територіальної громади м. Одеси, яка не виділялась для цієї мети, у зв`язку з чим така декларація підлягає скасуванню у судовому порядку, а відтак підлягає скасуванню і рішення державного реєстратора від 14.05.2020 року індексний номер 52229807, як таке, що прийняте із порушенням законодавства за відсутності документів, що підтверджують виникнення права власності на самочинно збудований об`єкт площею 26,1 кв.м. З такими мотивами суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що фактичним користувачем спірної земельної ділянки є співвласники багатоквартирного будинку, а не територіальна громада м. Одеси є помилковими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідача і в частині того, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.

При цьому апеляційний суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду виходить з можливості вирішення в судовому порядку вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації для відновлення становища власника у спірних правовідносинах та вказала на те, що будівництво об`єкта на земельній ділянці, яка не була для цього відведена повинно мати наслідком скасування реєстрацію декларації судом.

Крім того, при розгляді 07 квітня 2020 року справи №916/2791/13 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності немає. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

А тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та як наслідок скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 14.05.2020 року №52229807 щодо об`єкту нерухомого майна, а саме приміщення 2 по АДРЕСА_4 , загальною площею 96,7 кв.м є ефективним способом захисту порушеного права та інтересу територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, оскільки спростовує підстави оформлення права власності відповідачем на незаконну реконструкцію квартири із зайняттям земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 та відповідає завданням цивільного судочинства.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимоги про знесення будівлі залишив поза увагою приписи ч.4 ст.376 ЦК України, відповідно до яких якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року при розгляді справи №822/2149/18 сформував висновок про те, що обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Висновки суду першої інстанції щодо того, що суду не було надано належних доказів про те, що знесення не зашкодить конструкції будівлі в цілому зроблені без врахування того, що це ніяким чином не спростовує статус будівництва, як самочинного, що у відповідності до чинного законодавства не підлягає правовому захисту.

Апеляційний суд не погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що ним створено не капітальну споруду, а вітрину консольного типу, оскільки із листа департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-19/1366 від 03.09.2020 року слідує, що управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради спільно з представниками Суворовської районного адміністрації Одеської міської ради встановлено, що за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення 2 виконуються будівельні роботи шляхом прибудови приміщення першого поверху з влаштуванням фундаментів та стін прибудови на самочинно захопленій ділянці територіальної громади м. Одеси. Крім того слід зауважити, що тимчасові споруди не підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації, як то було зроблено відповідачем.

Беручи до уваги вищенаведене апеляційний суд вважає, що апеляційні доводи Одеської міської ради є обґрунтованими. Тому цю скаргу слід задовольнити, скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта загальною площею 26,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити з підстав вищенаведених.

Положеннями ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, рішення місцевого суду в частині відмовленої позовної вимоги скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги, а відтак з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Одеської міської ради належить стягнути судовий збір сплачений при поданні апеляційної скарги у розмірі 11917 грн.

Повний текст постанови складено 05.05.2023 року.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2022 року в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта загальною площею 26,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі

11917,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

О.В. Кутурланова