КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/126/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Цимбал І.К.,-

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, 27 серпня 2005 року, актовий запис № 1236, свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини уже тривалий час мають негативний характер.

Шлюбні відносини сторони припинили з серпня 2021 року, сторони не ведуть спільне господарством та не проживають разом.

Також позивач зазначив, що питання місця проживання та утримання спільної дитини, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , буде вирішуватись шляхом подачі окремого позову. Питання майнового характеру також будуть вирішуватися шляхом звернення до суду з окремим позовом.

Заочним рішеннямДарницького районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року позов задоволено.

Шлюб зареєстрований 27 серпня 2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1236, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище сторонам залишено без змін.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга безпідставна, а рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване.

Крім того, представник ОСОБА_1 підтвердив бажання позивача розірвати шлюб та зазначив, що шлюбні відносини між сторонами припинилися та не можуть бути поновлені.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник проти апеляційної скарги заперечили.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитині, збереження сім`ї неможливе.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 27 серпня 2005 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1236.

Від шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що шлюб існує формально, сторони спільного господарства не ведуть. Особисті відносини уже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування.

Суперечності, що виникали між сторонами з різних причин та відсутність взаємної підтримки призвели до розпаду родини. З серпня 2021 року припинили підтримувати подружні стосунки та проживають окремо.

Крім того, позивач просив не вживати заходи щодо примирення подружжя, оскільки це є безперспективно та недоцільно з огляду на характер відносин між стронами.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, правильно дійшов висновку про розірвання шлюбу.

Колегія суддів також бере до уваги, що ОСОБА_2 09 серпня 2021 року було подано нотаріальну заяву «Пропозиція про досудове врегулювання спору щодо поділу майна», згідно якої ОСОБА_2 вказує, що шлюбні відносини припинені з липня 2021 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив бажання розірвати шлюб.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, які вказували б на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та інтересам дитини, колегія суддів не приймає, оскільки відповідачем не доведено зворотнє.

Одночасно згідно із ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Колегія суддів бере до уваги, що з дати звернення до суду з позовом і до розгляду справи в суді апеляційної інстанції пройшов значний проміжок часу, проте жодна з сторін не вживала будь-яких заходів до примирення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що поведінка відповідача не може свідчити, що вона бажала чи бажає примирення з позивачем. Представник підтвердив бажання позивача розірвати шлюб, та вказав, що шлюбні відносини не можуть бути поновлені.

Враховуючи наведене, призначення подружжю строку для примирення не призведе до покращення стосунків між сторонами, та буде суперечити інтересам позивача.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 10 січня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко