САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа 206/5514/15-ц
Провадження 2-п/206/3/23
УХВАЛА

"16" березня 2023 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Мовшовичі Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №206/5515/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2023 року представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог заяви заявник посилається на те, що 05.11.2015 року суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська Румянцевим О.П. було винесено заочне рішення по справі № 206/5514/15-ц, яким було задоволено позов ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», а саме стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ANE4CC9EYA0022 від 13.12.2010 року у розмірі в сумі 1 197 062,93 грн. та судовий збір в сумі 17 955,94 грн. Копію повного тексту заочного рішення відповідач отримала лише 23.02.2023 року, після того, як її представник ознайомився з матеріалами справи. Відповідач вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню судом, з огляду на наступні обставини. Відповідач не з`являлась у судові засідання по справі, не подавала відзив, заперечення (докази тощо) та не повідомляла про причини своєї неявки, виходячи з того, що їй не було відомо жодних відомостей про дату та час проведення відповідних судових засідань. Жодні поштові повідомлення та/або судові повістки до суду відповідачу не надходили та, як наслідок, вона не отримувала їх за вказаною судом адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується відсутністю в матеріалах справи будь-яких документів, які б свідчили про протилежне. Відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про судові засідання у справі. Відповідач не викликалась у судові засідання 13.10.2015 року та 23.10.2015 року через оголошення у пресі. В матеріалах справи відсутні відомості щодо повторного повідомлення належним чином відповідача (в пресі) про час і місце відповідних судових засідань. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного належного доказу, з якого вбачається факт видачі кредиту у сумі 49 000,00 грн. та його отримання відповідачем (позичальником) чи іншими особами, а також факт того, що відповідні грошові кошти були надані позивачем саме на виконання умов відповідного кредитного договору. При цьому в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які виписки з особового рахунку відповідача та/або інші документи про видачу кредиту готівкою, які б підтверджували факт видачу останній відповідного кредиту, як наслідок, відповідні посилання в заочному рішенні є необґрунтованими. Наявність заборгованості не може встановлюватись на підставі єдиного розрахунку, що складений позивачем в односторонньому порядку, а для підтвердження розміру заборгованості позивач повинен був надати виписку по рахунку (рахункам) відповідача або платіжні доручення (квитанції), з яких би чітко вбачались конкретні дати та суми, які сплачувались відповідачем позивачу на виконання умов відповідного кредитного договору. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Позивач не надав та, як наслідок, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факту видачі відповідачу (позичальнику) грошових коштів у розмірі 49 000,00 грн. і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки і т.д.), а отже, немає жодних підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача (якщо насправді такий існує) перед позивачем, а також суми штрафних санкцій та відсотків, зазначених у розрахунку, є безперечним. З огляду на відсутність у позивача доказів передання грошей за кредитним договором відповідачу у розмірі 49 000,00 грн., суду слід було визнати відповідний кредитний договір неукладеними (тобто такими, що не відбувся) та, як наслідок, відмовити позивачу у позові у повному обсязі. Якщо припустити, що вказані вище позивачем складові боргу нараховані вірно, то їх загальна сума буде складати 146 445,74 грн. (47 641,39 грн. + 88,03 грн. + 34 300,00 грн. + 6937,13 грн. + 500,00 грн. + 56 979,19 грн.), а не 1 271 613,16 грн., як наслідок, взагалі незрозуміло яким чином позивач розрахував загальну суму заборгованості відповідача саме в заявленому ним розмірі. З наданого позивачем розрахунку заборгованості також, не вбачається алгоритм за яким була нарахована відповідачу заборгованість у розмірі 1 271 613,16 грн., оскільки в даному документі вказано про нарахування загального боргу у розмірі 146 445,74 грн. (в якості суми боргу, відсотків, комісії, штрафів та пені) та додатково вказано про розмір погашеної пені (списаної в розмірі 1 189 583,74 грн. Таким чином, незважаючи на те, що ця пеня була списана позивачем, він, все одно, пред`явив її до стягнення з відповідача. Відповідно до рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2014 року по справі № 206/6307/14-ц з відповідача вже було стягнуто заборгованість по договору №ANE4CC9EYA0022 від 13.12.2010 року у розмірі 132 029,42 грн., яка утворилася станом на 19.06.2014 та складається з: заборгованості за кредитом 47 641,39 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 88,03 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 34 300,00 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 50 000,00 грн. При цьому, цим же рішенням позивачу було відмовлено у стягненні з відповідача: 666 889,20 грн. пені; 500,00 грн. штрафу; 39 945,93 грн. штрафу. Такі дії було вчинено судом на підстав ч.3 ст.551 ЦК України та ч. 1 ст. 61 Конституції України. Однак, незважаючи на таку відмову, позивач повторно пред`явив відповідні суми до стягнення з відповідача і судом було задоволено відповідні вимоги у повному обсязі. Відповідача не ознайомлювали з будь-якими умовами, правилами та/або тарифами, як наслідок, їх не можна вважати частиною договору про надання відповідних банківських послуг. Банк не надав суду жодного доказу, який би підтверджував, що ознайомлення відповідача відбувалось саме з наданою суду редакцією цих документів. Надані позивачем Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» належними доказами бути не можуть, оскільки їх зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідач вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (грудень 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Більш того, на сайті позивача відповідач взагалі не виявила будь-яких Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» в редакції, яка діяла станом на 13.12.2010 року. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані Позивачем Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки вони не підписані та не визнаються відповідачем. Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.12.2010 року шляхом підписання Заяви Позичальника від 13.12.2010 року №ANE4CC9EYA0022. Відповідач вважає, що позивач не мав права нараховувати відповідачу будь-яку заборгованість 1 197 062,93 грн., оскільки вони здійснювались на підставі Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», які не підписувались відповідачем. Незважаючи на це Позивач включив до кредитного договору умови, за якими відповідач повинен щомісячно здійснювати оплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 980,00 грн. Водночас, вищевказані умови договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» умови якого також розповсюджуються на дані правовідносини. Надання фінансового інструменту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди. Водночас, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної винагороди за резервування ресурсів, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану оплату надаються відповідачу. Позивач, не тільки-но зазначив у кредитному договір умови, які суперечать діючому законодавству України, а ще застосував ці несправедливі умови по відношенню до відповідача, що підтверджується тим, що позивач подав до суду позовну заяву, з розрахунку якої вбачається, що відповідачу було до розміру щомісячного платежу включено винагороду за надання фінансового інструменту. Позивач, застосувавши до відповідача умови кредитного договору, які суперечать вимогам Закону, намагається в судовому порядку стягнути з відповідача загальну суму боргу, яка розрахована з порушенням норм діючого законодавства (оскільки усі наведені у вищевказаному розрахунку позову суми основного боргу, відсотків, прострочених відсотків, пені, тощо), розраховані позивачем з урахуванням суми винагороди за надання фінансового інструменту. З Розрахунку заборгованості взагалі не вбачається будь-яких розрахунків та незрозуміло яким чином були отримані пред`явлені до стягнення з відповідача грошові кошти, а саме: за який період здійснювались ці нарахування, за якими відсотковими ставками, на який розмір заборгованості, за яким розміром нараховувалась пеня. Відповідач вважає, що без належного розрахунку заборгованості суд не мав реальної можливості встановити розмір заборгованості відповідача за відповідним кредитним договором. Позивач пред`явив до стягнення суми, що були нараховані поза межами строків позовної давності, тому відповідач, просить суд застосувати до даних правовідносин позовну давність в частині пред`явлення до стягнення з Відповідача заборгованості за тілом кредиту, відсоткам, комісії за користування кредитом в період з 13.12.2010 року по 24.09.2012 року та заборгованості по пені та штрафам, що були нараховані у період з 13.12.2010 року по 24.09.2014 року. Просить суд постановити ухвалу, якою скасувати заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2015 року по справі №206/5514/15-ц і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Стягнути з Позивача судові витрати.

03 березня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було прийнято заяву про перегляд заочного рішення та призначено до розгляду.

Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява з проханням розглядати заяву без його участі та участі відповідача, за наслідками відповідного судового розгляду постановити ухвалу, якою скасувати заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2015 року по справі №206/5514/15-ц і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали цивільної справи №206/5514/15-ц, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором №ANE4CC9EYA0022 від 13.12.2010 року від в сумі 1197062 грн. 93 коп. (один мільйон сто дев`яносто сім тисяч шістдесят дві грн. 93 коп.) та судовий збір в сумі 17955,94 грн.

27.07.2016 року на адресу відповідача ОСОБА_2 направлялася копія заочного рішення, однак відповідачем вона отримана не була про що свідчить наявний в матеріалах справи конверт, який повернувся на адресу суду із відміткою, що адресат за адресою не проживає (а.с.49-52).

16 серпня 2016 року на виконання заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська представнику позивача видано виконавчий лист №206/2761/21 (а.с.52).

У відповідності до п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (п.24) та у справі «Гурепка проти України № 2» (п. 23) наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Як вбачається із матеріалів справи, справа була розглянута без присутності відповідача, відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і аргументи, викладені представником відповідача у заяві про перегляд заочного рішення відносно обставин справи, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що існують підстави для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 258-261, 285, 287, 288 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №206/5514/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року ухвалене по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

Призначити підготовче засідання в порядку загального позовного провадження 24 квітня 2023 року о 10 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П.Румянцев