Провадження № 2/344/1061/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В :

19.12.2022 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 8 304,08 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.12.2013, також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ « ПРИВАТБАНК» та підписала заяву б/н від 03.12.2013. Відповідно було відкрито кредитний рахунок. Відповідач отримала кредитну карту. Вподальшому розмір кредиту збільшився до 12 000 грн., що підтверджується Довідкою про зміну кредитного ліміту.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі. Відповідач зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відтак, її спадкоємці мали право подали заяву про прийняття спадщини або відмову від прийняття у строк до 05.06.2020 по 05.12.2020.

В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача.

18.08.2021 позивачем була направлена претензія кредитора до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, та 06.09.2021 отримана відповідь.

Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до складу, якої входить, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від прийняття спадщини.

Станом на дату смерті позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 03.12.2013 становить - 8 394,08 грн.

Ухвалою судді від 22.12.2022 відкрито провадження в цивільній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, витребувано докази.

07.02.2023 - на виконання ухвали суду з Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, надійшла копія спадкової справи.

27.02.2023 - від відповідача надійшов відзив. У позові просить відмовити. В обґрунтування зазначено, що відповідач після смерті ОСОБА_2 не зверталась у шестимісячний строк для прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Вона не прийняла спадщину після смерті боржника, тому підстав для задоволення позову немає. Жодного доказу спільного проживання із спадкодавцем, відповідач не подав. Відповідач не приймала ні по закону, ні по заповіту, ні фактично, тому не може бути відповідачем у даній справі і будь - які претензії із сторони банку до неї як спадкоємця н обґрунтовані та безпідставні.

Вона, ОСОБА_1 на час смерті спадкодавця проживала за адресою - АДРЕСА_1 .

Позивач також не надав доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняв у спадок відповідач, та яка його вартість, а також не знайшли свого підтвердження обставини щодо того, що відповідачу достовірно було відомо про наявність боргу спадкодавця.

Зареєстроване місце проживання, не є достатнім підтвердженням того, що боржник проживав за цією адресою.

Разом з тим, позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя належало будь -яке майно, його вартість, докази щодо фактичного спільного проживання спадкодавця та спадкоємця; того, що спадкоємцю було надіслано лист -претензія від 08.09.2021.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 , проживала у шлюбі з ОСОБА_3 , зокрема з 2006 року по 05.06.2020 ( а.с. 199-204).

20.03.2023 надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування такої зокрема зазначено, що спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем є ОСОБА_1 . Такий факт підтверджується спільною реєстрацію місця проживання ( а.с. 222-229).

22.03.2023 -закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с. 231).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти заочного рішення.

Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 02.05.2023 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку необхідність відмовити у задоволенні позову.

Так, судом встановлено, що сторонами - Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_4 03.12.2013 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно умов якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.40).

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить даних про відсоткову ставку.

Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та 03.12.2013 встановлено початковий кредитний ліміт в сумі 10 300 грн., востаннє, а саме 29.09.2020 становив - 9 840 грн., 26.11.2020 - зменшено до 0.00 (а.с.39).

Згідно розрахунків заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.12.2013 станом на 19.01.2022 позичальника заборгованість перед Банком за становить - 8 364, 08 грн. за тілом кредиту(а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла ( свідоцтво про смерть - а.с. 136).

Між сторонами виник спір з приводу стягнення боргу за кредитним договором зі спадкоємця позичальника та вказані правовідносини регулюються нормами глав 47-49, 84 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 87 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб,що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб,що непередбачені цими актами,але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Разом з тим, як вбачається із позовних вимог, позивач просить стягнути вказану заборгованість із відповідача ОСОБА_1 , яка не була позичальником за вказаним договором, однак на думку позивача є спадкоємцем ОСОБА_2 , та вважається такою, що прийняла спадщину.

За положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч 2 ст. 1220 ЦК України,часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч.1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За правилами ст.ст. 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням ст. 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

У Цивільному Кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зокрема, за правилом ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями ст. 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч.2 та 3ст. 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч.4ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначенихст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1ст. 1282 ЦК України.

Так, встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Згідно доводів позову, спадкоємцем, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняла спадщину, є відповідач ОСОБА_1 . Однак, на обґрунтування того, що відповідач є спадкоємцем за померлим позичальником, Банком надана лише копія паспорту позичальника та копія паспорту відповідача із адресою реєстрації:

Разом з тим, вказані записи у паспортах, свідчать тільки про те, що боржник та відповідач були зареєстровані у одному і тому ж населеному пункті, однак жодним чином не засвідчують, що вони проживали разом.

Суд зазначає, що згідно абз. 5 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відмітка у паспорті про реєстрацію особи за певною адресою не є тотожною постійному та фактичному проживанню особи у цьому місці, а відтак, лише реєстрація місця проживання особи за цією ж адресою, що й спадкодавець, сама по собі не може бути єдиним, належним та достатнім доказом на підтвердження факту постійного проживання цієї особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З наданої спадкової справи Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори №696/2020, що заведена 02.11.2020 після смерті ОСОБА_4 , не вбачається прийняття спадщини ОСОБА_1 . Спадкові права 19.11.2022 оформлено іншими особами в порядку спадкування за законом ( а.с. 129-185).

Серед матеріалів такої спадкової справи вбачається, що ПАТ КБ « Приватбанк» звернулося з претензією кредитора до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори лише 25.08.2021 ( а.с. 148). В обґрунтування позову не зазначає, а також не надає доказів, коли стало відомо про смерть боржника.

26.08.2021 Івано-Франківською державною нотаріальною конторою було повідомлено ПАТ КБ «Приватбанк» про необхідність плати з приводу заведення спадкової справи ( а.с. 150).

Відтак, доказів прийняття претензії кредитора Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою, не встановлено.

12.09.2021 ОСОБА_1 , АТ КБ « Приватбанк» надіслало лист-претензію ( а.с. 87-88). Доказів отримання такої адресатом - не надано.

Отже позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , що вона прийняла після її смерті будь - яку спадщину, та вартість майна, прийнятого у спадщину.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 7 статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та не поданням відповідачем попереднього розрахунку судових витрат суду, питання розподілу судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи :

Позивач : Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , адреса : вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ,

Відповідач : ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_2 ;

Повне рішення складено 08.05.2023.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.