Дата документу 21.02.2023
Справа № 334/6229/22
Провадження № 2/334/589/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Шерештан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позов обґрунтований тим що ОСОБА_1 у період з 2006 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на підприємстві ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

02.06.2022 ОСОБА_1 звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за ст.38 КЗпП України, наразі не працює.

Відповідно до зазначеного медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.09.2022, №32/795, виданим ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань (м.Київ) за вих. № 2254, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатіяL5, SI праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню ( 2ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ); хронічний бронхіт 2 ст, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.

Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь». Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.10.2022.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ № 155814 від 12.12.2022 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 55%.

Отримання позивачем професійного захворювання, призводить його до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово відповідачем та вважає, що відповідачем ОСОБА_1 має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я. Позивач оцінює спричинену йому відповідачем моральну шкоду в грошовому вимірі в розмірі 55000,00грн., оскільки внаслідок отриманого професійного захворювання ОСОБА_1 не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, постійно приймати ліки. Крім того, позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану.

Просить стягнути з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 одноразово грошову суму в розмірі 55000,00грн., як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на правову допомогу.

В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги в частині стягнення судових витрат на правову допомогу та просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 11000,00 грн.

Представник відповідачаПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», надав до суду відзив, в якому виклав свої заперечення проти заявлених позовних вимог, просить у задоволенні позову відмовити, зазначив, що позивач під час роботи на підприємстві жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці, жодних скарг не подавав, обов`язкові медичні огляди проходив. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. В період роботи позивач щорічно проходив медичні огляди та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи за професією. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач коли-небудь заперечував результати періодичних медичних оглядів та повідомляв роботодавця про невідповідність їх результату його дійсному стану здоров`я.

Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я. Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Тобто, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи дану інформацію від роботодавця та медичної комісії, свідомо погіршував стан свого здоров`я. Як би позивач своєчасно повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності.

Крім того, позивачем в позовній заяві про наявність моральних страждань зазначено лише загальними фразами та взагалі не зазначено, які саме дії/бездіяльність Відповідача призвели до моральних страждань позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. До позовної заяві, позивач не надав жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю відповідача.Також, позивачем не надано жодного медичного первинного документу з яких можливо встановити момент виникнення професійного захворювання, його динаміку та дійсний зв`язок з роботою у відповідача. Доказів постійного знаходження на обліку в ЛПЗ та значних витрат на лікування також не надано. Відсутні висновки психолога, щодо наявності моральних страждань.Позивач виявив в себе професійні захворювання тільки після звільнення.

Висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди.

Висновком медичних органів як підстави для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертноїкомісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого.

Крім того, вважає, що вимога позивача про стягнення 55 000 грн., як компенсації моральної шкоди з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення.

Також вказує, що Верховний Суд в постанові від 07.10.2020 в справі № 523/14396/19 (провадження № 61-10657св20) вказав: «... якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу». При цьому платником виступає особа, на користь якої винесено судове рішення про стягнення відшкодування моральної шкоди. Тому просить у разі задоволення позиву, в рішенні суду вказати, що оподаткування сум моральної шкоди здійснюється відповідно до вимог податкового законодавства, чинного на момент виконання рішення.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що вартість заявлених послуг на надання правової допомоги у співвідношенні до ціни позову дорівнює 16,3%, що є вкрай завищеним. Так, в акті приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 18.02.2023 зазначено, що вивчення документів та юридична консультація коштує 2000грн., однак на думку відповідача вартість цих послуг не може перевищувати більше 100 грн., оскільки усі документи були у наявності у позивача та враховуючи, що їхній зміст є типовим у таких спорах, тому багато часу для адвоката, що спеціалізується на таких справах не вимагалося витрачати.Окрім того, матеріали справи не містять доказів у чому саме полягає консультація позивача та які саме документи адвокатом вивчалися.

Що стосується підготовки позовної заяви, то вона частково, а саме текстуально та по суті відтворює інші позовні заяви адвоката та вартість цієї послуги не може перевищувати 150 грн.

Що стосується стягнення вартості участі у судових засіданнях у розмірі 4000 грн., то слід зазначити, що явка сторін не була визнана обов`язковою, тому ці витрати не були неминучими. Таким чином, заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають витраченому адвокатом часу.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що порушенням умов праці на підприємстві відповідача є перевищення норм ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці позивача (що і вплинуло на виникнення професійного захворювання).Цей факт встановлено та підтверджується доданими до позову документами (Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.11.2022 року (Форма П-4) та Інформаційна довідка про умови праці, працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання, затвердженій заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області 29.09.2022 року). Отже, наявність чи відсутність можливих скарг Позивача з цього приводу - не має жодного правового значення.

Також, наявність або відсутність скарг позивача з приводу стану свого здоров`я під час медичних оглядів на підприємстві не має жодного правового значення в контексті наявного спору, з урахуванням наявних письмових доказів причин виникнення професійного захворювання у позивача, та обов`язку відповідача створювати працівнику належні умови прані, а за відсутності таких нести відповідальність, в тому числі щодо відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я. До того ж, такі медичні огляди на підприємстві відповідача проводились досить формально, поверхнево, тобто «для галочки», на маючи на меті виявлення дійсного стану здоров`я працівника. Факт втрати позивачем професійної працездатності та наявності інвалідності, внаслідок виконання ним трудових обов`язків, свідчить, що йому спричинена моральна шкода.

Розмір моральної шкоди в сумі 55000 грн. цілком співвідноситься із глибиною страждань позивача внаслідок отриманої моральної шкоди через втрату здоров`я, професійної працездатності, отримання внаслідок цього 3-ої групи інвалідності.

Доводи відповідача про те, що у разізадоволення позовних вимог та стягнення суми, яка більше чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, у рішенні суду необхідно зазначити про утримання податку у розмірі 18%, а також 1,5% військового збору від суми, що належить до виплати, вважає такими, що не відповідають закону.

Також зазначає, що судження представника відповідача з приводу того, що сума витрат на правову допомогу є завищеною, є лише власним суб`єктивним баченням відповідача, нічим непідтвердженим та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, з наведених у відзиві підстав просив у позові відмовити.

Вислухавши представників сторін по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 02.07.2006 по 02.06.2022.

02.06.2022 ОСОБА_1 звільнився з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів ОСОБА_1 отримав професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, SI праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (2ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ); хронічний бронхіт 2 ст, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст., що підтверджено копією медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.09.2022 № 32/795, виданим ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань.

Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.10.2022, хронічне професійне захворювання ОСОБА_1 виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (15 років 11 місяців), а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворим періодичних медичних оглядів.

Згідно п.18 вищевказаного Акту, причина виникнення хронічного професійного захворювання наявність на робочих місцях вогнетривника та вогнетривника (на гарячих дільницях робіт) мартенівського цеху ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу ( за даними атестації 2006, 2011, 2016 та 2021 років):

І.Фізичне навантаження:

- статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу двома руками - 08 кг*с при ГДР- 43001-97000 кг*с ( дані атестації 2006, 2011 та 2016 років) та 121549 кг*с при ГДР-36000-70000 кг*с (дані атестації 2021 року);

- перебування у нахиленому положенні під кутом понад 300-29,0-47,9% зміни при ГДР- до 25% зміни (незручна робоча поза- 29% за даними атестації 2021 року);

- вимушені нахили тулуба-108-227 раз за зміну при ГДР-51-100 раз за зміну.

ІІ. Виробничий шум-90,7-96,0 дБ «А» при ГДР-80 дБ «А».

ІІІ. Запиленість повітря робочої зони:

- кремнію діоксид кристалічний з вмістом у пилу 2-10%-41,0-122,3 мг/м3 при ГДК-4,0 мг/м3.

Висновком МСЕК від 12.12.2022 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності та 55% втрати професійної працездатності.

Вплив на стан здоров`я позивача вказаних шкідливих виробничих факторів, які мали місце на підприємстві підтверджується також у висновку лікарсько-експертної комісії №32/795 від 07.09.2022.

Медичною документацією підтверджено знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди, що підтверджується медичними виписками із медичної карти ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

За ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до вимог ст.173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Положеннями статті 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. В самій нормі вже передбачена наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, яке власником ще не усунуто. Тобто існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідност. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту.

Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_1 постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, відсоток втрати працездатності (55 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю - 3 група інвалідності, вимушених змін його життєвих умов, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану.

Окрім цього, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, без яких його стан погіршується. Позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану. Внаслідок цього змінився стан та якість життя позивача, що завдає йому постійних моральних страждань.

Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує значимість здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, та беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених моральних страждань є сума 55000,00 грн.

Доводи відповідача, що саме позивач винний в отриманні професійного захворювання, оскільки під час роботи на підприємстві позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці, не повідомив роботодавця про погіршення стану здоров`я, продовжував працювати, відповідно до ст.43 Конституції України вільно обрав місце свого працевлаштування, є необґрунтованими, оскільки статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та впровадження сучасних засобів техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечення санітарно-гігієнічних умов, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При цьому, судом встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є робота у шкідливих та небезпечних умовах. Можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечних умов праці та відповідальності за відсутність таких умов.

Доводи відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача судом також відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, ступінь вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу, а достатньо того факту, що шкідливі умови праці були наявними у виробничій діяльності позивача.

При ухваленні рішення суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність у випадку стягнення моральної шкоди, визначити її для стягнення з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Так, п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесенихЗаконом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21.

Отже, суд прийшов до висновку щодо стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписом п.2 частини другої ст. 141 цього Кодексу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі ( складання позовної заяви, надання консультацій).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_1 отримував правову допомогу адвоката Біліченко О.О. та сплатив за це 11000,00 грн. На підтвердження вказаних обставин суду надано Договір про надання правової допомоги б/н від 14.12.2022, ордер АР № 1107578 від 14.12.2022, Акти приймання виконаних робіт №1 від 18.02.2023, № 2 від 21.02.2023, квитанціями до прибуткового касового ордеру від 18.02.2023 та 21.02.2023.

Разом з тим, представником відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» подані заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг.

Вказані доводи представника відповідача суд визнає частково обґрунтованими. Виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, спеціалізації адвоката у цій категорії спорів, що вбачається з численних аналогічних справ з представленням ним інтересів позивачів, суд відповідно до вимог ст.137 ЦПК України вважає необхідним задовольнити частково заяву представника відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 4000,00 грн.

Виходячи з того, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову, позовні вимоги задоволені повністю, то відповідно до ст.137, ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі адвоката Біліченка Олега Олександровича, до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.72, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у зв`язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 55000,00 гривень (п`ятдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок) без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.72, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.72, ) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне АкціонернеТовариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», , адреса: м.Запоріжжя, вул. Південне шосе,буд.72

Суддя: Турбіна Т. Ф.