Справа № 211/3542/21
Провадження № 2/211/195/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

( заочне )

14 березня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретар Мариненко Е.П.,

у відсутність

представника позивача ТОВ «Кредитні ініціативи»,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути заборгованість за укладеним кредитним договором № 5/21307 від 24 січня 2007 року, у сумі 102 075,44 грн., з яких: 12% річних ст. 625 ЦК на суму заборгованості за тілом кредиту згідно рішення суму у сумі 42 381,77 грн., 3% ст. 625 ЦК України на суму заборгованості за відсотками та пенею згідно рішення суду у сумі 843,52 грн., інфляційні витрати ст. 625 ЦК України на суму згідно рішення 58 850,15 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог зазначено, про наявність укладеного між сторонами кредитного договору та рішення суду від 12.03.2014 у справі № 211/2178/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вимоги задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу за договором у розмірі: за кредитом 46 910,92 грн., по відсоткам 2 593,73 грн., пені 1 140,92 грн. Тому на підставі ст. 625 ЦК України, просить вимоги задовільнити.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України.

Згідно поданої до суду заяви, представник позивача просить розгляд справи проводити за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає.

Відповідач не повідомила причини неявки, відзиву на позов не подала.

Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 24 січня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 5/21307, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 15 000,00 доларів США із встановленою процентною ставкою у розмірі 12% річних із кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 23.01.2017 (а.с. 7-10 копія договору).

17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило TOB «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Також, відбулося відступлення Права вимоги Кредитним договором № №5/2ІЗ07 від 24.01.2007 року, що було укладено між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та фізичною особою - громадянином України ОСОБА_3 на користь TOB «Кредитні ініціативи» (а.с. 19-21 копія договору).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі права власності, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5/2ІЗ07 від 24.01.2007, яка станом на 01.11.2013 складається з заборгованості: за кредитом 46910,92 грн.,по відсотках 2593,73 грн., по пені 1140,92 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій (а.с. 11-13 копія рішення).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судовим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки від 12 березня 2014 року підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення. Доказів виконання цього рішення суду та погашення боргу у повному обсязі не надано.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та від 08 листопада 2019 рокуу справі № 127/15672/16-ц.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення за ст. 625 ЦК України і 12% річних і 3% річних, при цьому у тексті позовної заяви міститься посилання на ст. 1048 ЦК України проценти за договором позики. Згідно наданої до суду копії договору, вказаний розмір процентів (12%) сторони погодили за користування кредитом (а.с.7), тому з врахуванням викладеного, заявлена вимога у частині стягнення 12% річних задоволенню не підлягає.

Згідно наданого до суду позивачем розрахунку, 3% річних становить 843,52 грн., інфляційні втрати складають 58 850,15 грн. (а.с. 14-18 розрахунок).

Вказана заборгованість, яка не спростована позичальником, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 270,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), яку суд з врахуванням викладеного, вважає необхідним задовольнити.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21, заборгованість за кредитним договором № 5/21307 від 24 січня 2007 року на підставі статті 625 ЦК України у сумі 59 693 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто три) гривні 67 коп., з яких: 3% річних у сумі 843 (вісімсот сорок три) гривні 52 коп., інфляційні втрати у сумі 58 850 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 15 коп., та у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко