ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1042/22Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/817/83/23 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Шевчук Г. М.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін апелянта ОСОБА_1 ; представника ОСОБА_2 адвоката Каліннікова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів EasyCon цивільну справу № 608/1042/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2022 року, ухваленого суддею Коломієць Н.З., повний текст рішення суду складено 14 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно судового наказу, виданого Чортківським районним судом 30.03.2022, з нього стягнуто аліменти в користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 березня 2022 року і до повноліття дитини.

З часу прийняття даного рішення матеріальний стан позивача є важким, оскільки він не працює та має на утриманні батьків пенсіонерів. Перебуваючи на заробітках за кордоном, всі зароблені кошти пересилав дружині ОСОБА_2 , тому заощаджень немає. Після повернення з-за кордону не може влаштуватися на роботу. Внаслідок вказаних обставин не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, тому просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2022 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що при поданні заяви про видачу судового наказу ОСОБА_2 свідомо не вказала інформацію про те, що ОСОБА_1 безробітний та не мав на той час і не має зараз стабільного доходу.

Суд першої інстанції не врахував, що аліменти були стягнуті судовим наказом і тому він не мав можливості надати суду свої міркування щодо розміру аліментів.

Таким чином, зменшення розміру аліментів саме з 1/4 до 1/6 частини доходів поряд з гарантованим законом мінімальним розміром аліментів, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджується із розміром аліментів, встановленим ст. 182 СК України.

Представник ОСОБА_2 адвокат Калінніков М.О. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначив, що зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 пов`язує лише із тим, що він не мав і немає зараз стабільного доходу. Проте, апелянт не надав жодних доказів погіршення його майнового стану.

ОСОБА_1 не надав суду доказів розміру його заробітку на момент стягнення аліментів, як і не надав будь-яких інших доказів, що свідчили б про загальний розмір його доходів, в тому числі і даних з Державної податкової служби України.

Разом з тим, доводи апелянта, що він не мав і немає зараз стабільного доходу є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не дають суду підстав для зменшення визначених судом аліментів, оскільки батько, який не є непрацездатним, зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел доходів для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, пояснивши, що фактично перебуває на утриманні батьків, які допомагають сплачувати аліменти.

Представник ОСОБА_4 адвокат Калінніков М.О. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів у відповідності до вимог статті 192 СК України щодо погіршення матеріального чи зміни сімейного стану ОСОБА_1 не надав.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно судового наказу, виданого Чортківським районним судом 30.03.2022 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 березня 2022 року і до повноліття дитини.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 підставою для звернення до суду було те, що з часу прийняття судового наказу він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом, тому, що матеріальне становище тяжке, не отримує доходів, так як не працює та має на утриманні перестарілих батьків, які проживають в селі та яким допомагає, по мірі можливості, матеріально.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Частиною 2 ст. 182 СК України, в редакції яка діє з 08.07.2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 («Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи доведено, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, а тому стягнуті з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) відповідають вимогам ч. 5 ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, де зазначено, що розмір аліментів на утримання однієї дитини становить 1/4 частину доходу платника аліментів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що позивач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а вказані обставини, на які посилається апелянт, не є підставою для зменшення розміру аліментів із 1/4 до 1/6 частки, так як вони існували і на час винесення судового наказу, а будь-яких належних та допустимих доказів щодо зміни його матеріального (погіршення) чи сімейного стану, які б були підставою для зменшення розміру аліментів у відповідності до вимог статті 192 СК України суду апелянтом не надано.

Безпідставними є доводи апелянта на те, що він утримує батьків, які є пенсіонерами: батько ОСОБА_5 , 1955 року народження, мати ОСОБА_6 , 1951 року народження, оскільки вони отримують пенсійні виплати з 2006 та 2008 року відповідно до пенсійних посвідчень № та № НОМЕР_1 , що не заперечується заявником. Доказів про те, що батьки потребують стороннього догляду матеріали справи не містять.

Крім того, в апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він перебуває на утриманні батьків, так як не може працевлаштуватись. Батькам тільки допомагає по господарству.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що є всі наявні підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами ним не підтверджено погіршення його майнового стану.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2022 року без зміни.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 січня 2023 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Г.М. Шевчук