Провадження №2/369/6056/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андрєєва Микити Андрійовича про забезпечення позову у цивільній справі №369/14572/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Андрєєв М.А. звернувся 11 вересня 2023 року через підсистему «Електронний суд» до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Андрєєвим М.А. 25 вересня 2023 року через підсистему «Електронний суд» подано до суду заяву за вхідн. №45011 про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначив, що у провадженні суду перебуває справа №369/14572/23, предметом позову є стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 441694,80 гривень. Вважаємо, що вказаний позов підлягає забезпеченню, оскільки в іншому разі судове рішення у цій справі буде виконати неможливо, з огляду на наступне.

26 грудня 2019 року між позивачем та відповідачем через його довірену особу, було укладено Попередній договір. Попередній договір засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н. В. та зареєстровано в реєстрі під номером 1816 (нотаріальний бланк НОЕ 996543). Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець зобов`язується у майбутньому, у строк до 30.09.2020 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площе 26,2 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 289541 гривень.

Ціна позову, який слід забезпечити, складає 441694,80 гривень.

Згідно п. 4 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Як вбачається з листа приватного виконавця Валявського О. А. №70985340 від 21.09.2023 року, у нього на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження №70985340 щодо стягнення боргу за судовими рішеннями з боржника ОСОБА_2 на користь фізичних осіб. До складу зведеного виконавчого провадження входить шість виконавчих проваджень. Згідно Листа після реалізації майна боржника (об`єкта незавершеного будівництва) на прилюдних торгах приватним виконавцем було отримано грошові кошти у розмірі 3.201.924,58 гривень. При цьому, після розподілу коштів між стягувачами по зведеному виконавчому провадженні у його розпорядження знаходиться залишкова сума коштів у розмірі 1.077.231,69 гривень. У Листі приватний виконавець зазначає, що вказані кошти відповідно до п. 6 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження повинні бути перераховані боржнику у майбутньому. Таким чином, приватний виконавець Валявський О. А. є особою, яка повинна у майбутньому здійснити платіж, а саме перераховувати кошти ОСОБА_2 вищевказані кошти, тобто є особою, яка відповідає критеріям п. 4. ч. 1 ст. 150 ЦПК України. При цьому слід зазначити, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №347566879 від 21.09.2023 (додаток 2), крім реалізованого на прилюдних торгах приватним виконавцем Валявським О. А. об`єкту незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_2 (у витягу відображено як окремі квартири та приміщення за цією адресою), ОСОБА_2 належать також лише одна квартира, яка арештована у межах справи 369/10286/23, а також гараж, який арештований у межах справи 369/4784/23.

За умов відсутності іншого неарештованого майна відповідача, на думку заявника, очевидно, що виконання рішення у цій справі може бути істотно ускладненим та навіть унеможливленим. Більше того, сам факт, що ОСОБА_2 добровільно не виконував інші судові рішення, що стало причиною примусового виконання шляхом реалізації його майна на торгах, свідчить про те, що забезпечення позову є єдиним інструментом, яке зможе гарантувати виконання судового рішення у цій справі.

Тому на підставі вище наведеного заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю Валявському Олександру Анатолійовичу здійснювати платіж чи будь-яким іншим чином передавати грошові кошти в розмірі ціни цього позову, а саме 441694,80 гривень, які залишились у нього у розпорядженні після здійснення усіх виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження №70985340, ОСОБА_2 , іншим особам, які діють від його імені або в його інтересах, до набрання законної сили рішенням у цій справі.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю Валявському Олександру Анатолійовичу вчиняти дії, позивач не довів, що заявлені вимоги є співмірними даному виду забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надано доказів забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем вимогам. Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, та співмірності відносно заявлених вимог ціні позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андрєєва Микити Андрійовича про забезпечення позову у цивільній справі №369/14572/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: І.О. Фінагеєва