Справа №760/8015/20 2/760/2623/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка Олега Анатолійовича про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з зазначеним позовом до Солом`янського районного суду м. Києва.

Позов мотивовано тим, що 18.12.2007 позивачем було укладено з Відкритим акціонерним банком «СЕБ Банк» (який надалі був перейменований у Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК»), кредитний договір № 803, за яким ОСОБА_1 отримав кредит з остаточною датою його повернення 20 грудня 2027 року. Одержані у кредит грошові кошти позивачем використані для часткової оплати ціни однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яку позивач придбав у власність за договором купівлі-продажу від 18.12.2007. Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені з банком договори іпотеки та поруки.

Позивач вказував, що протягом строку дії зазначеного кредитного договору ним своєчасно та у повному обсязі вносились грошові кошти на погашення строкової заборгованості, включаючи час його перебування в зоні АТО в період призову до лав Збройних Сил України.

Позивач зазначив, що випадково, з інформації, розміщеної на сайті «Прозорро» в мережі інтернет, дізнався про те, що 21.02.2021 за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-12-20-000072-b від 10.02.2020, між ПАТ «ФІДОБАНК» та новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», , укладений договір № GL3N015231 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за яким до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» перейшло право вимоги до позивача в розмірі заборгованості за кредитом в сумі 167 096,14 гривень, що дорівнює заборгованості за тілом кредиту на дату купівлі-продажу прав вимоги (не прострочена), заборгованість за нарахованими відсотками відсутня (на дату купівлі-продажу прав вимоги складає 0 грн.).

Позивачем зауважено, що не маючи жодного документу на підтвердження наявності будь-яких правових відносин з ТОВ «Мегаінвест Сервіс», не отримавши жодних повідомлень ні від первісного, ані від нового кредитора, позивач 10.03.2020 з сайту Державного реєстру прав власності на нерухоме майно дізнався про існування договору № 51 від 21.02.2020 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, на підставі якого в той самий день, 21.02.2020, змінено в реєстрі іпотекодержателя на відповідача 1.

Позивач заявив, що вже 26 лютого 2020 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс», також без повідомлення іпотекодавця, продало його квартиру за ціною 184 189,00 грн., безпідставно звернувши стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_3 (відповідач 2), шляхом укладання спірного договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (надалі - «КМНО») Василенко Олегом Анатолійовичем (Відповідач 3) у реєстровій книзі за № 1505.

З урахуванням доповнення до позовної заяви, оскільки відчуження належної ОСОБА_1 на праві власності квартири відбулося з порушенням умов іпотечного договору, вимог статей 203, 215, 514, 525, 526 ЦК України, статей 12, 33, 35, 38 Закону України «Про іпотеку», підпункту 1.18 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зокрема тому що у ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не виникло право стягнення на предмет іпотеки за відсутності порушень позивачем виконання зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами, позивачу не надсилалось жодного письмового повідомлення ні про заміну кредитора й іпотекодержателя, ані про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, продаж здійснено без його згоди як іпотекодавця за ціною, яка значно нижча за звичайну ринкову ціну на цей вид майна всупереч вимогам закону, позивач просив суд:

- визнати договір купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2020 року, № 1505 у реєстрі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко Олегом Анатолійовичем між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест-Сервіс» () та ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ), недійсним;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав, які були набуті на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2020 р. № у реєстрі 1505, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко Олегом Анатолійовичем у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та інших реєстрах.

Оскільки позивач, як учасник бойових дій в силу правил ч. 13 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, у позовній заяві він просив покласти сплату державного мита на відповідача 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», .

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року в справі відкрито спрощене позовне провадження, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Василенка Олега Анатолійовича оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 26.02.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 1505, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», приватного нотаріуса Макарової Ольги Петрівни надати належним чином засвідчену копію Договору про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, посвідченого 21.02.2020 приватним нотаріусом Макаровою О. П. за реєстровим номером 51.

Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов, а позивачу надано 5-денний строк для подання відповіді на відзив.

25.06.2020 судом отримано від приватного нотаріуса Макарової О. П. нотаріально засвідчену копію договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого 21.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О. П. за реєстровим № 51.

ТОВ «Мегаінвест Сервіс» 30.06.2020 надіслало відзив, в якому просило в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на законність задоволення відповідачем 1 вимог кредитора шляхом продажу предмету іпотеки позивача у зв`язку з порушенням ним вимог пунктів 3.5.14 та 3.5.15 Кредитного договору № 803 від 18.12.2007 та п. 3.3 Договору іпотеки від 18.12.2007 щодо забезпечення дійсності та належного виконання договорів зі страхування предмету іпотеки шляхом підтвердження сплати страхових платежів на наступний період страхування та надання іпотекодержателю оригіналів відповідних платіжних документів та договорів страхування. відповідач 1 вважає, що відсутність повідомлення позивача стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання Договору купівлі-продажу недійсним та стверджує, що первісний кредитор ПАТ «ФІДОБАНК» надсилав позивачу вимогу про надання договорів страхування предмету іпотеки. На підтвердження системного порушення позивачем умов кредитного договору та договору іпотеки, відповідач 1 послався на розгляд справи Голосіївським районним судом м. Києва за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за кредитним договором. Виходячи з наведеного, відповідач 1 позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

30.06.2020 до суду надійшли аналогічні за змістом заяви відповідача 1 та відповідача 2 про розгляд справи № 760/8015/20 за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі від 17 вересня 2020 року за результатами розгляду вказаних заяв відповідачу 1 та відповідачу 2 відмовлено у їхньому задоволенні та ухвалено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.11.2020 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, якою він просив вжити заходи з забезпечення позову шляхом заборони ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та ТОВ YASNO «Київські енергетичні послуги» здійснювати припинення електропостачання, демонтування електричного лічильника, переоформлення особистого рахунку спірної квартири до вирішення справи по суті й набрання рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою суду від 04.12.2020 відмовлено у задоволенні подібної заяви позивача про забезпечення позову від 02.12.2020 з таких самих підстав.

24.12.2020 судом отримано заяву від відповідача 2 ОСОБА_2 через представника адвоката Мацкевича Д. А. про зустрічне забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 зарахувати на відповідний депозитний рахунок Солом`янського районного суду міста Києва 600 000 грн. (шістсот тисяч гривень) 00 коп. у відповідь на досудове задоволення судом ухвалою суду від 17.03.2020 заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій ОСОБА_2 по відчуженню спірної квартири, а також заборони відділу з питань реєстрації місця проживання Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вчинення дій щодо реєстрації осіб за адресою спірної квартири.

Ухвалою суду від 20 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову з огляду на неспівмірність запропонованих відповідачем заходів забезпечення позову з застосованими ухвалою суду від 17.03.2020 заходами, а також на необґрунтованість вимог заявника, направлених не на настання та забезпечення реальних наслідків.

6 жовтня 2021 судом отримано від відповідача 1 клопотання про долучення до матеріалів справи, в якості письмових доказів, супровідний лист з Київського державного нотаріального архіву та копії повідомлення ПУАТ «ФІДОБАНК» ОСОБА_1 про усунення порушень основного зобов`язання з описом направлення та повідомлення про вручення ОСОБА_1

19 жовтня 2021 року позивач надав суду доповнення до позовної заяви, в якому підтвердив свої позовні вимоги та повідомив суд про відмову судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій в задоволенні позовних вимог ТОВ «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 у справі про стягнення штрафу за невиконання договору кредиту, на підтвердження додавши належним чином завірену копію постанови Київського апеляційного суду від 03.03.2021. Позивач також зазначив про залишення Голосіївським районним судом міста Києва без розгляду позову відповідача 1 у справі, ТОВ «Мегаінвест Сервіс», до нього про стягнення штрафу за невиконання договору іпотеки.

Позивач додав листи-відповіді від ПУАТ «ФІДОБАНК» про відсутність, на момент продажу права вимоги за кредитом, стосовно ОСОБА_1 будь-яких штрафів, заборгованостей, невиконаних претензій, а також про те, що ПУАТ «ФІДОБАНК» не направляв ОСОБА_1 жодних повідомлень про усунення порушень.

13.01.2023 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про приєднання документів з проханням долучити до матеріалів справи на підтвердження правомірності позовних вимог копію повідомлення Офісом Генерального прокурора Прокуратури України про підозру ОСОБА_5 від 29.12.2022 та Лист ГСУ Нацполіції від 09.01.2023 про дозвіл на розголошення окремих матеріалів кримінального провадження № 007928 ОСОБА_1 та іншими потерпілими. З наданих матеріалів, вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, за таких обставин: підозрюваний, з метою заволодіння нерухомим майном ОСОБА_1 , умисно не повідомивши його про свій намір здійснити продаж предмета іпотеки, не отримавши згоду власника на його відчуження, приховавши таким чином свої наміри, використовуючи завідомо підроблені документи, а саме: повідомлення від 05.03.2019 про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків за кредитним договором від 18.12.2007 № 803 та договором іпотеки від 18.12.2007, виконане від імені уповноваженої особи ПУАТ «ФІДОБАНК», та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 217 на ім`я ОСОБА_1 , уклав із своєю матір`ю громадянкою Російської Федерації ОСОБА_2 договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26.02.2020 (зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1505) - квартири АДРЕСА_1 , обернувши її в такий спосіб на свою користь.

Інших заяв по суті спору від учасників справи не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між ВАТ «СЕБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 803, згідно з яким Позивач отримав кредит в сумі 93 495,75 доларів США зі сплатою плаваючої відсоткової ставки строком до 18 грудня 2027 року шляхом видачі готівки через касу банку з метою часткової оплати за його рахунок придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, на виконання вимог пункту 2 розділу №1 даного договору, поручителем виступила ОСОБА_6 .. Також, з цією ж метою, 18 грудня 2007 року між ВАТ «СЕБ Банк» та ОСОБА_1 , який діяв за згодою ОСОБА_6 , було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку в той же день, 18 грудня 2007 року було зареєстровано за іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я. Д. за реєстраційним № 3427.

Відповідно до п. 1.3 Договору іпотеки загальна вартість предмета іпотеки за оцінкою експерта Управління заставного майна та за згодою Сторін становить 555 475,00 грн., що за офіційним обмінним курсом НБУ станом на дату укладання договору становить 109 995,05 доларів США.

Частиною 5 пункту 3.10 іпотечного договору визначено, що Іпотекодержатель може відступити права за цим договором третій особі без отримання згоди Іпотекодавця, але при цьому Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити Іпотекодавця про відступлення права вимоги за цим Договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Встановлено, що 12 вересня 2012 року між ПУАТ «ФІДОБАНК», як правонаступником ВАТ «СЕБ Банк», та ОСОБА_8 був укладений додатковий Договір № 1 до Кредитного договору № 803 від 18 грудня 2007 року, яким внесено зміни в низку істотних умов кредитування, зокрема, щодо валюти кредиту й порядку погашення кредитної заборгованості. В той же день, 12.09.2012 між цими ж сторонами укладено додатковий Договір № 1 до Договору іпотеки, посвідчений нотаріусом КМНО Шевельовим Я. Л. за реєстровим № 1670, за умовами якого встановлено заставну ціну предмету іпотеки в розмірі 879 190,03 грн..

Пунктом 3.5. підтверджено обов`язок іпотекодержателя, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі, за 30 днів до укладання договору купівлі-продажу повідомити іпотекодавця та Боржника, а також осіб, які мають зареєстровані у встановленому порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір з іншою особою. Якщо особи, які мають зареєстровані у встановленому порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, або ухиляються від придбання або з інших причин не вчиняють дій на укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки, іпотекодержатель вправі продати Предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. У такому разі, як передбачено пунктом 3.3., остаточна оцінка предмета іпотеки визначається на підставі оцінки нерухомого майна на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що підтверджується відповідним документом суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Київського апеляційного суду від 3 березня 2021 року, за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року у справі №752/5691/20 (за позовом ТОВ «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення штрафу за порушення кредитного договору в частині підтвердження укладання договорів страхування предмету іпотеки та здійснення страхових платежів), було відмовлено апелянту ТОВ «Мегаінвест Сервіс» в задоволенні скарги та залишено в силі рішення першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Судом, у згаданій справі, при розгляді спору між тими ж сторонами стосовно виконання того ж самого Кредитного договору № 803 та Договору іпотеки, за той самий період, було встановлено, що 28 листопада 2019 договір ОСОБА_1 уклав з ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс» договір № 05347/07/391 добровільного страхування майна-квартири АДРЕСА_1 строком до 27 листопада 2020 року, вигодонабувачем за яким є ПАТ «ФІДОБАНК». Відповідно до копії квитанції від 28 листопада 2019 року, Позивачем у справі на виконання зазначеного договору страхування було сплачено грошову суму в розмірі 2000,00 грн.

З урахуванням наведеного, у Постанові Київського апеляційного суду, що набрала законної сили, визнані встановленими обставини належного виконання іпотекодавцем ОСОБА_1 умов кредитного та іпотечного договорів в частині страхування, а також відсутність доказів наявності у попереднього кредитора будь-яких претензій та вимог усунути порушення до боржника й поручителя щодо виконання ними своїх обов`язків за основним зобов`язанням згідно з умовами кредитного договору. В силу дії ч. 4 ст. 82 ЦПК України, такі обставини мають преюдиційне значення для даної справи і не потребують доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2020 року між ПАТ "ФІДОБАНК" та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» укладено договір № GL3N015231 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого позивач набув право вимоги Банку до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_6 . Обсяг прав вимоги, які переходять до нового кредитора, визначений у Додатку № 1 до нього. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора відповідно до цього договору в обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

Як вбачається з Додатку № 1 до Договору № GL3N015231 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 21 лютого 2020 року до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» перейшло право вимоги ПУАТ «ФІДОБАНК» за кредитним договором № 803 від 18.12.2007 року в розмірі заборгованості за тілом кредиту на дату купівлі-продажу прав вимоги у сумі 167 096,14 грн та заборгованості по нарахованих процентах за кредитом на дату купівлі-продажу прав вимоги у сумі 0,00 грн, а також право вимоги за іпотечним договором на підставі Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21.02.2020, посвідченого нотаріусом КМНО Макаровою О. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 51. До нового кредитора не переходить право на нарахування процентів на користування боржником кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку (п. 2.2 Договору).

Встановлено, що через п`ять днів з часу набуття права вимоги за Кредитним договором, а саме 26 лютого 2020 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс», в особі директора Мацкевича Д. А., задовольнило свої грошові вимоги до ОСОБА_1 шляхом відчуження предмету іпотеки (квартири, право власності на яку належить ОСОБА_1 ) громадянці російської федерації ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Василенком О. А., та зареєстрованим в реєстрі за № 1505.

Цього ж дня, на підставі зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 51347304 від 26 лютого 2020 року о 18:38:24 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за власником: ОСОБА_2 ; номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності: 35686289.

Згідно з п. 3 зазначеного договору купівлі-продажу квартири, право на її продаж будь-якій особі належить ТОВ «Мегаінвест Сервіс» як іпотекодержателю на підставі договору іпотеки, посвідченого 18.12.2007 приватним нотаріусом КМНО Шевельовим Я. Д. за реєстровим № 342; а також, вказаного вище договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 лютого 2020 року.

У п. 4 Договору купівлі-продажу квартири вказано, що продавець не менше ніж за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомив іпотекодавця, що підтверджується трекінгом № 217. Як передбачено п. 7 та п. 9 того ж договору, за домовленістю сторін та відповідно до балансової довідки від 26.02.2020, відчуження квартири за цим договором здійснюється за ціною 184 189,00 грн. грн., яка оплачується шляхом безготівкового перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця у строк до 01 січня 2024 року включно.

Вищенаведені обставини позбавлення іпотекодавця права власності на квартиру за оспорюваним договором купівлі-продажу, стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу (надалі - «ЦК») України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана умова відповідає змісту п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається в силу дії ст. 525 ЦК України.

Згідно з частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, вимагати дострокового виконання основного зобов`язання і лише в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Матеріали справи не містять даних про направлення іпотекодержателем такої вимоги іпотекодавцю перед зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 12 Закону «Про іпотеку» передбачений чіткий алгоритм дій іпотекодержателя в ситуації порушення іпотекодавцем умов договору іпотеки щодо страхування. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов`язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв`язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (така позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 29.09.2020 року у справі № 757/13243/17 висловила правову позицію, згідно з якою недотримання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов, предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

З аналізу вказаних вище приписів закону, практики Верховного Суду, з урахуванням встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що відповідачами не було дотримано положень ст. 12 та ст. 35 Закону «Про іпотеку».

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Іпотекодержатель, на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки, в силу зазначених норм матеріального права, зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, провадження № 14-2цс19).

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а, отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Приватний нотаріус КМНО Василенко О. А., посвідчуючи 26 лютого 2020 року спірний договір купівлі-продажу квартири, який в п. 4 містить посилання на те, що продавець ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не менше ніж за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомив іпотекодавця, що підтверджується трекінгом № 217, не звернув увагу на те, що продавець предмету іпотеки набув право вимоги до Позивача за Договорами кредиту й іпотеки лише 21.12.2020. До того ж, саме по собі зазначення номеру трекінгу, навіть, відстеження за трекінгом, взагалі не може свідчити про зміст поштового відправлення та його адресата.

Відповідач 1 надав до матеріалів справи копії повідомлення про вручення з вказаним вище номером трекінгу разом з описом вкладення на підтвердження отримання Позивачем повідомлення від ПУАТ «ФІДОБАНК» від 05.03.2019 про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків за Кредитним договором № 803 від 18.12.2007 та Договору іпотеки від 18.12.2007.

Разом з тим, суд визнає неналежним та недопустимим доказом та не приймає до уваги повідомлення ПУАТ «ФІДОБАНК» від 05.03.2019 про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків, копія якого надана представником Відповідача ТОВ «Мегаінвест Сервіс», яке нібито направлялося ОСОБА_1 . Вказане повідомлення надруковано не на бланку ПУАТ «ФІДОБАНК» та не містить встановлених ДСТУ 4163-2003 обов`язкових реквізитів документів, зокрема реєстраційного індексу документа та підпису, який складається з повної назви посади особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища особи, яка підписала документ, скріплення печаткою банку його підпису чи довіреності на вчинення дій від імені банку. Тобто, повідомлення підписано невідомою особою, що ставить під сумнів дійсність цього повідомлення.

До того ж, відповідно до листа-відповіді ПУАТ «ФІДОБАНК» (надалі - «Банк») № 03-178 від 26.02.2021 на адвокатський запит адвоката Гжимайла Б. В. від 29.01.2021, за результатами проведеної роботи зі встановлення об`єктивної, наявної у Банку, інформації щодо факту направлення Банком на ім`я ОСОБА_1 повідомлення від 05.03.2019., було встановлено, що у розпорядженні Банку відсутні копії Повідомлення та документів, що підтверджували б його вручення/направлення ОСОБА_1 .

Крім того, згідно з даними системи здійснення документообігу банку за період з 05.03.2019 по 21.02.2020 (дата відступлення банком прав вимоги за кредитним договором № 803 від 18.12.2007, укладеним з ОСОБА_1 та забезпеченим іпотекою), відсутня інформація про направлення від імені ПУАТ «ФІДОБАНК» повідомлень чи вимог боржнику.

За встановлених обставин, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_5 , як директора ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та одночасно - представника покупця предмету іпотеки - ОСОБА_2 про те, що письмове повідомлення іпотекодавцю надсилалося ще ПУАТ «ФІДОБАНК» у 2019 році.

Отже, посилання у відзиві на позов відповідача 1 на реалізацію ним, під час звернення стягнення на предмет іпотеки, права користування листами й повідомленнями первісного кредитора, отриманого за договором про відступлення права вимоги, як і надання на підтвердження цього копій з копій повідомлень без належного їх завірення, судом до уваги не приймаються .

Твердження відповідача1 про те, що позивач отримав від банку необхідне повідомлення, що надало йому право продажу предмету іпотеки, відхиляються судом як необґрунтовані, позаяк матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження не лише виконання ним вимог ст. ст. 12, 35 Закону України «Про іпотеку», як зазначено вище, але ще й додержання вимог ч.1 ст. 38 цього ж Закону, за якою іпотекодержатель за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово має повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс» набуло право іпотекодержателя лише 21.02.2020, а через 5 днів -26.02.2020 року в особі директора ОСОБА_5 уклало договір купівлі-продажу квартири з матір`ю директора ОСОБА_2 ..

З огляду на оцінку спірної квартири, що надана позивачем, суд погоджується, що ціна квартири, зазначена в спірному договорі є заниженою, а оцінка майна, визначена в договорі - неналежною.

Враховуючи наведене, близький родинний зв`язок сторін оспорюваного договору, місце проживання яких зареєстровано за однією адресою, те що в даній справі ОСОБА_5 , будучи посадовою особою іпотекодержателя - продавця, водночас, як адвокат представляє інтереси своєї матері як покупця предмету іпотеки, враховуючи передбачений порядок оплати за квартиру з відстроченням до 1 січня 2024 року, у суду немає підстав вважати ОСОБА_2 добросовісним набувачем права власності на квартиру іпотекодавця, тому правила ст. 388 ЦК України щодо витребування майна від добросовісного набувача, в даному випадку не застосовується.

Позивач обрав спосіб захисту порушених відповідачами прав шляхом звернення з вимогою про визнання недійсним договору.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Всупереч вимогам ст. 525 та ст. 526 ЦК України та умовам договору іпотеки, при належному виконанні позивачем умов кредитного та іпотечного договорів, без попереднього направлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання (згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», без попереднього направлення вимоги про усунення порушень, (передбаченої ст. 35 Закону України «Про іпотеку») а також письмового повідомлення про намір здійснити продаж предмету іпотеки, (передбаченого ст. 38 цього ж Закону), ТОВ «Мегаінвест Сервіс» відчужило предмет іпотеки за договором купівлі-продажу квартири від 26.02.2020 ОСОБА_2 ..

Судом відхиляються доводи відповідача 1 стосовно того, що недотримання 30-денного строку, передбаченого ч. 1 ст. 38 Закону «Про іпотеку», не є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним, з посиланням на практику Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 13.11.2019 по справі № 755/21646/15-ц.

Суд бере до уваги, що обставини, які характеризують зміст спірних правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у даній справі, яка розглядається, та у наведеній відповідачем 1 справі не є подібними. Зокрема, позивач у вказаній відповідачем 1 справі обрав інший засіб судового захисту, керуючись іншими обставинами та звернувся до суду з вимогою про визнання набуття нерухомого майна недобросовісним та витребування майна із чужого незаконного володіння, на підставі ст. ст. 378 та 388 ЦК України. Підтримуючи таким чином свою позицію, відповідач 1 не врахував застереження, передбачене ч. 3 ст. 35 Закону «Про іпотеку», згідно з яким вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки, матеріали справи не містять жодної згадки щодо подібної небезпеки.

Аналіз ч. 2 ст. 38 Закону «Про іпотеку» розкриває мету повідомлення, про яке йдеться в частині 1 статті. Мова йде не про вимогу усунути порушення чи погасити достроково заборгованість, а про переважне право іпотекодавця купити предмет іпотеки. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання повідомлення від іпотекодержателя про намір продати предмет іпотеки, особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Наведене також вказує на зловживання іпотекодержателем своїми правами та на його недобросовісну поведінку щодо реалізації порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

З іншого боку, добросовісність покупця - ОСОБА_2 як набувача права власності на предмет іпотеки спростовується обставинами справи й доказами, що є в матеріалах справи, які враховуються судом при прийнятті рішення.

Отже, здійснення правочину купівлі-продажу предмету іпотеки відбулося з порушенням ним принципу добросовісності.

За встановлених обставин, спірний договір вчинено особою, яка передчасно, зловживаючи своїми правами іпотекодержателя, здійснила звернення стягнення на предмет іпотеки з порушенням порядку позасудового врегулювання шляхом відчуження предмета іпотеки іншій особі та не мала на те інших підстав (повноважень), тобто вчинено без додержання вимог, встановлених Цивільним кодексом України, іншими актами цивільного законодавства, а також суперечить інтересам суспільства та моральним засадам.

Як наслідок, право власності іпотекодавця на квартиру грубо порушене, а відтак цей договір має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 203, а також ч. 3 ст. 215 ЦК України, як на тому і наполягає позивач.

За змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).

З оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається обов`язок покупця оплатити продавцю вартість нерухомого майна у строк до 01 січня 2024 року і докази здійснення оплати не надані. Отже, питання повернення оплати покупцю в межах двосторонньої реституції, за приписами ст. 216 ЦК України, перед судом не ставиться.

Беручи до уваги обставини фактичного проживання позивача у спірній квартирі, яка не вибувала з його володіння, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд дійшов висновку з точки зору реалізації принципів справедливості й ефективності судового рішення, що реалізація права власника на витребування майна з чужого незаконного володіння або витребування майна від добросовісного набувача не є належними способами судового захисту для даного спору. Натомість, задоволення позовних вимог позивача в повній мірі відновить його порушене право.

Інші доводи сторін, що не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків у межах предмету та підстав позову, судом не оцінюються.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. У розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства за наявності таких прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у правовому складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (Постанова у справі № 923/196/20 від 20.07.2022).

Таким чином, право власності відповідача 2 виникло на підставі укладеного з Відповідачем 2 договору купівлі-продажу предмету іпотеки. Визнання недійсним даного договору виключає наявність речових прав на предмет іпотеки у відповідача 2. Отже, визнання припиненим права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру не вимагається.

Таким чином, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Василенка О. А., індексний номер: 51347304 від 26 лютого 2020 рок, прийнятого о 18:38:24 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за власником: ОСОБА_2 ; номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності: 35686289; підлягає задоволенню, як наслідок визнання судом недійсним правочину, на підставі якого це рішення було прийнято.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову не надходило.

Щодо вирішення вимог, заявлених до приватного нотаріуса, суд дійшов наступних висновків.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободу та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Разом із цим, суддя вважає за необхідне роз`яснити, що положеннями частин першої та другої статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Виходячи із аналізу вказаних норм судом зроблено висновок про те, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Таким чином у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

У зв`язку з наведеним, нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК України не є особами, прав і обов`язків, яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18.

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19) та від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19).

Враховуючи зазначені обставини, в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка Олега Анатолійовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора слід відмовити.

Враховуючи, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій, згідно з ч.13 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від оплати судового збору, суд, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, вирішує, на підставі п. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з ТОВ «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі, що підлягала сплаті при поданні позову у розмірі 1621,60 грн., а саме по 810,80 грн. з кожного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 88, 141, 258, 262, 263, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Василенка Олега Анатолійовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора, задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест-Сервіс» (, адреса знаходження: 01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 4) та громадянкою російської федерації, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко Олегом Анатолійовичем та зареєстрований у реєстрі за № 1505 - недійсним.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка О. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 51347304 від 26 лютого 2020 року, прийняте о 18:38:24 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за власником: ОСОБА_2 ; номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності: 35686289;

В задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка Олега Анатолійовича - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест-Сервіс» (, адреса знаходження: 01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 4) на користь держави судовий збір в розмірі 810,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 810,80 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова