справа № 388/629/23
провадження № 2/388/225/2023
УХВАЛА

08.05.2023м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого - судді Кнурова О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визначення розміру та відшкодування шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»від 01.12.1994 № 266/94-ВР, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області із заявою про визначення розміру та відшкодування шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, у якій просив:

- визначити розмір завданої йому майнової шкоди у зв`язку з постановленим Долинським районним судом Кіровоградської області виправдувального вироку від 08.11.2011 за ч. 2 ст. 191 КК України та закриттям кримінальної справи ухвалою ВССУ від 18.10.2012 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, стягнувши таку майнову шкоду з Державного бюджету України.

- стягнути з Державного бюджету України на його користь компенсацію завданої йому моральної шкоди у зв`язку з постановленням Долинським районним судом Кіровоградської області виправдувального вироку від 08.11.2011 за ч. 2 ст. 191 КК України та закриттям кримінальної справи ухвалою ВССУ від 18.10.2012 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, що станом на день подання заяви складає 156045,16 грн.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що у період з 09.11.2010 по 18.10.2012 (23 місяці 9 днів) він перебував під слідством та судом за злочини, передбаченіч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, за якими його було виправдано (ч. 2 ст. 191 КК України) та закрито провадження за відсутністю в його діях складу злочину (ч. 1 ст. 366 КК України), що підтверджується судовими рішеннями. зазначив, що незаконне тривале у часі кримінальне переслідування завдало йому майнову шкоду, зокрема, у виді сплаченого штрафу у розмірі 850,00 грн., а також значну моральну шкоду: потягло істотні, стійкі, тривалі негативні наслідки емоційно-розумового характеру у виді психологічних страждань, переживань, занепокоєння та смутку, порушило його звичайний уклад життя, призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.Після обвинувачення та протягом кримінального переслідування він отримав тривалий стресовий психологічний стан, вкрай негативне відчуття абсолютної невизначеності, арешт належного його майна, переживання щодо його майбутнього та чесного імені як людини та сільського голови, що емоційно загострювалося в очікуванні результату судових розглядів та у судових засіданнях. Було поставлено під сумнів та принижено його гідність, честь та ділова репутація, обставини справи отримали суспільний резонанс серед жителів села та викликали переживання членів моєї сім`ї.

Щодо заявлених вимог на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР у порядку цивільного судочинства не у позовному провадженні, судом відзначається таке.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначаються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі - Закон).

Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Верховний Суд України у постанові від 24.04.2017 у справі № 760/23169/14, зазначив, що вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди вирішуються судом в однаковому порядку в ухвалі, що приймається згідно із ч. 1 ст. 12 Закону.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №146/1091/17 (провадження №14-457цс18) сформулювала висновок, що справи за заявою громадянина про визначення розміру шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства. Вказала, що питання відшкодування моральної шкоди згідно ч. 1 ст. 13 Закону вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно із ч. 1 ст. 12 цього Закону.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі №686/1049/18 (провадження № 14-654цс18) зробила висновок, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок щодо особи, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №201/10234/20 (провадження № 14-77цс21) вказала, що розгляд судом відповідних вимог потерпілих саме у позовному провадженні здійснюється лише за наявності спору щодо розміру відшкодування, тобто тоді, коли заявник заявив до стягнення компенсацію моральної шкоди у більшому, ніж визначений частиною третьою статті 13 Закону її мінімально гарантований розмір.

Отже, вирішення питання про відшкодування майнової та моральної шкоди на підставі Закону вирішується у порядку цивільного судочинства судом, який ухвалив виправдовуваний вирок, а якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. При цьому, розгляд здійснюється у позовному провадженні лише за наявності спору щодо розміру відшкодування.

Вивчивши зміст заяви та додані до неї матеріали, надавши оцінку обґрунтованості заявлених вимог суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на таке.

Положеннями ст. 1 Закону передбачено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до положень ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі доказів, наданих заявником та на підставі підшивки оригіналів судових рішень у кримінальних справах, розглянутих у 2011 році (том № 7), зокрема, судових рішень у кримінальній справі № 1-180/2011, судом встановлено такі події та обставини.

Постановою виконуючого обов`язки прокурора Кіровоградської області Жолонко С.П. від 09.11.2010 порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , 1956 року народження, за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України.

Постановою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 17.01.2011 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням по ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України у зв`язку із передачею його на поруки колективу працівників Новоандріївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Провадження у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 - закрито.

Крім того, зазначеною постановою було скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_1 : автомобіль марки «ВАЗ-2121» вартістю 18786,05 грн.; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 44762,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.08.2011 задоволено скаргу прокурора Кіровоградської області та постанову Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 17.01.2011 щодо ОСОБА_1 скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд.

За резолюцією заступника голови Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.09.2011 справа направлена для розгляду до Долинського районного суду Кіровоградської області.

Вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2011 ОСОБА_1 визнано винним і призначено покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. За ч. 2 ст. 191 КК України ОСОБА_1 виправдано за відсутності у його діях складу цього злочину. Міра запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд залишено у силі до вступу вироку у законну силу.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.01.2012 вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2011 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2012 залишено без змін вирокДолинського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2011 та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.01.2012 щодо ОСОБА_1 у частині його виправдання за відсутності у діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, а у частині засудження останнього за ч. 1 ст. 366 КК України - скасовано, а кримінальну справу провадженням закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України та ч. 2 ст. 11 КК України за відсутністю в його діях складу злочину через малозначність вчинених ним дій.

Отже, ОСОБА_1 є особою щодо якого у межах кримінального провадження було вчиненопроцесуальні дій, що обмежили його права та свободи, зокрема, незаконно накладено арешт на його майно та незаконно засуджено, а також на нього було незаконного накладено штраф, і шкода завдана такими діями у зв`язку з постановленням виправдувального вироку Долинського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2011, який набрав законної сили 24.012012, за ч. 2 ст. 191 КК України та закриття кримінального провадження ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2012 за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому Законом.

Щодо вимоги про визначення розміру та стягнення матеріальної шкоди, судом відзначається таке.

За змістом ст. 3 Закону у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином (п. 3. ч. 1 ст. 3 Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на виконання вироку Долинського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2011 було сплачено 15.02.2012 штраф у розмірі 850,00 грн., що підтверджується квитанцією банку від 15.02.2012.

Таким чином, ОСОБА_1 незаконним накладенням штрафуза ч. 1 ст. 366 КК України було завдано матеріальну шкоду у розмірі присудженого до стягнення та сплаченого штрафу у розмірі 850,00 грн. та у зв`язку із закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_1 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2012 за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, така шкода підлягає відшкодуванню.

Щодо вимоги про визначення розміру та стягнення моральної шкоди, судом відзначається таке.

За змістом ст. 3 Закону у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода (п. 3. ч. 1 ст. 3 Закону).

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду ОСОБА_1 дійсно зазнав моральних страждань, пов`язаних із фізичними та душевними стражданнями у наслідок незаконного засудження, а отже й незаконного накладення арешту на майно та незаконного накладення штрафу, що виразилося у погіршенні можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, можливого погіршення відносин з оточуючими людьми, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, внаслідок дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

При цьому, суд зауважує, що Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) вказує, що «у відповідних випадках компенсація матеріальної та моральної шкоди, спричиненої порушенням, у принципі має бути доступною як частина відшкодування» (Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства [ВП], № 28945/95, рішення від 10.05.2001, §107), а «деякі форми моральної шкоди, включаючи емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути об`єктом конкретного доказу. Однак це не заважає суду присуджувати компенсацію, якщо він вважає розумним припущення, що заявник зазнав шкоди, яка потребує фінансової компенсації» («Peck проти Сполученого Королівства», № 44647/98, рішення від 28.01.2003, §116; «Davies проти Сполученого Королівства», № 42007/98, рішення від 16.07.2002, §38).

Суд вже визнавав, що публічне підтвердження неправомірності дій щодо заявника зобов`язує Договірну Державу здійснити відповідну форму відшкодування... Це означає зобов`язання, що «компенсація повинна, наскільки це можливо, усунути всі наслідки незаконного діяння та відновити ситуацію, яка, за всією ймовірністю, існувала, якби це діяння не було вчинено (Molla Sali проти Греції [ВП], № 20452/14, рішення від 18.06.2020 (Just satisfaction), §29, §33). Суд нагадав свою незмінну позицію, що за таких обставин заявник не зобов`язаний надавати будь-яких доказів завдання йому моральної шкоди (Вулах та інші проти Російської Федерації, № 33468/03, рішення від 10.01.2012, §55), а розмір відшкодування на національному рівні має відповідати критеріям, які використовує Суд.

Відповідно до умов ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.11.2018 у справі № 461/14688/14-ц зазначив, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Правила п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України до правовідносин, врегульованих ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, - не застосовуються.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом від дня прийняття постанови про порушення відносно нього кримінального провадження за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України - 09.11.2010 і, з урахуванням виправдування його за ч. 2 ст. 191 КК України, до закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто по - 18.10.2012, а саме, протягом 23 місяців 9 днів.

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023 встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700,00 грн.

Зазначений розмір мінімальної заробітної плати діяв і на час звернення заявника до суду і діє на час постановлення даної ухвали.

Таким чином, розмір моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду становить 156045,16 грн. виходячи із розрахунку: (23 х 6700) + (9 (днів за період з 09.10.2012 по 18.10.2012) х (6700 / 31 (кількість днів у жовтні).

Виходячи із наведеного розрахунку суд зауважує, що розмір заявленої вимоги заявника не виходить за межі мінімального гарантованого розміру такого відшкодування, визначеного ч. 3 ст. 13 Закону.

Отже, ОСОБА_1 за час перебування під слідством та судом з 09.11.2010 по 18.10.2012 незаконнимидіями органів досудового розслідування, прокуратури і суду було завдано моральну шкоду, яка у грошовому виразі становить 156045,16 грн., яка підлягає відшкодуванню.

Відповідно до умов ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

З урахуванням наведеного суд констатує наявність правових підстав для визначення на підставі Закону розміру матеріальної та моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду та її відшкодування останньому шляхом стягнення на його користь такої шкоди у зазначених вище розмірах виходячи із наведених вище розрахунків за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Керуючись статтями 258-261, 354 ЦПК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, -

постановив:

заяву ОСОБА_1 про визначення розміру та відшкодування моральної шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, - задовольнити.

Визначити розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 у наслідок незаконного засудження та незаконного накладення штрафу за ч. 1 ст. 366 КК України, який становить - 850,00 грн.

Визначити розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у період перебування під слідством та судом з 09.11.2010 по 18.10.2012, який становить - 156045,16 грн.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 ) у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду - 156895 (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн. 16 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку заявником, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, до Кропивницького апеляційного суду через Долинський районний суд Кіровоградської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Заявник, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.А. Кнуров