ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/541/23 Справа № 205/9888/21 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він є користувачем та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером №1120 від 02 листопада 1988 року, який виданий Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська. Згідно зазначеного ордеру право на користування квартирою АДРЕСА_1 мають: позивач ОСОБА_1 , його померлий батько - ОСОБА_6 , померла дружина батька - ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2 - син ОСОБА_7 від попереднього шлюбу. Однак, відповідач фактично ніколи не мешкав у квартирі АДРЕСА_1 та не користувався нею. У 1994 році відповідач звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_6 щодо зміни умов договору найму житлового приміщення. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 1994 року змінено договір найму вказаної квартири та виділено у користування відповідача кімнату площею 11,7 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної ради у м. Дніпропетровську від 19 серпня 2016 року № 378 змінено умови договору найму житлового приміщення, а саме 2-х кімнат житловою площею 27,9 кв.м. у трикімнатній квартирі з померлого батька ОСОБА_6 на його сина ОСОБА_1 . Згідно актів про не проживання відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2022 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25 листопада 2022 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нестеченко Д.С. просить рішення суду від 20 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_2 , яким задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло,в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов : непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК УРСР).

Встановлено у справі, ОСОБА_6 02 листопада 1988 року було видано ордер №1200 серії 88 на право заняття квартири АДРЕСА_1 зі складом сім`ї: ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 (а.с. 9).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 1994 року змінено договір найму вищевказаної квартири та виділено у користування відповідача ОСОБА_2 кімнату площею 11,7 кв.м. вказаної квартири (а.с. 10-15).

Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної ради у м. Дніпропетровську від 19 серпня 2016 року № 378 змінено умови договору найму житлового приміщення, що складається з 2-х кімнат житловою площею 27,9 кв.м. у трикімнатній комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з померлого батька ОСОБА_6 на його сина ОСОБА_1 з родиною у складі: дружина ОСОБА_3 , 1972 року народження; донька ОСОБА_4 , 1996 року народження; син ОСОБА_4 , 1994 року народження (а.с. 16).

Згідно довідки про склад сім`ї від 29 квітня 2021 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (а.с. 17).

Відповідно до актів від 20 січня 2020 року, 18 лютого 2021 року та 27 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, починаючи з 1994 року (а.с. 18-20).

Згідно відомостей центу обліку про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС відповідач ОСОБА_2 не значиться зареєстрованим у м.Дніпро (а.с.26).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На час звернення до суду із зазначеними вимогами відповідач ОСОБА_2 не був членом сім`ї наймача - ОСОБА_1 , оскільки рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 1994 року змінено договір найму спірної квартири та виділено у користування відповідача кімнату площею 11,7 кв.м.

Слід зазначити, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження реєстрації відповідача ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, враховуючи викладене, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 взагалі не зареєстрований у вказаній квартирі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова