Справа №760/3278/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі: головуючого -судді - Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державної казначейської служби України, третя особа: Громадська організація» проти примурків та ідіотів» про відшкодування морльної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на його користь 33 500, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди та 1 460.00 гр.на відшкодування коштів, витрачених на подання і розгляд позовної заяви.

Послається в позові на те, що 20 липня 2018 року він звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з заявою про надання роз`яснення про те, ким і за яким порядком мають бути обраховані збитки, завдані від самовільного використання належної йому земельної ділянки, а також роз`яснити порядок застосування методики для обрахування шкоди за попередні роки, зокрема, як застосувати суму шкоди, обрахованої за актом обстеження від 04 жовтня 2017 року для обрахування суми шкоди за 2014, 2015, 2016 роки.

Листом від 09 серпня 2018 року відповідач повідомив про направлення звернення на розгляд Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області, однак ні відповідач, ні управління роз`яснення щодо питань, вказаних у зверненні, не надали.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, за його позовом визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на його звернення від 20 липня 2018 року та зобов`язано розглянути його звернення в установленому законом порядку.

Не дивлячись на це,рішення суду залишилось не виконаним, у зв`язку з чим він змушений був повторно звертатися до відповідача, на яке відовідачем відповіді також надано не було.

Відповідно до практики Верховного Суду, а також Європейського Суду з парв людини неправомірні дії з неналежного розгляду звернення громадянина свідчать про завдання моральної шкоди.

Своїми діями щодо відмови в розгляді його звернення відповідач спричинив йому немайнову шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зв`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності неодноразового повторного звернення на встановлення істини в справі та доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачання особистого часу значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, спричинених неправомірними діями та бездіяльністю відповідача.

Завдану йому моральну шкоду оцінює в сумі 33 500, 00 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь витрачені ним кошти на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1460,00 грн.

Обгрунтовуючи дану вимогу, посилається на те, що нормами ч.1 ст. 23 ЦК України та ч. 2 ст. 138 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Міжгалузеві норми чисельності працівників юридичної служби, затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 11 травня 2004 року № 108, визначають норми часу на виконання робіт, пов`язаних із розглядом справ.

Відповідно до вказаних норм обґрунтовує витрати часу, безпосередньо пов`язані із розглядом даної справи, в сумі 1 460, 00 гр.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

17 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, яким останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що листом Держгеокадастру від 30.09.2019 №31-28-0.19-8064/2-19 було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 20.07.2018 № 3.

Таким чином, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року виконано в повному обсязі.

Таким чином, твердження позивача про невиконання рішення суду є помилковим.

Крім того, вже 16 січня 2021 року позивач звернувся до Держгеокадастру повторно і 19.01.2021 йому було надано вичерпну відповідь на це звернення.

Таким чином, не вбачається обставин, які могли б слугувати підставою для встановлення завданої позивачеві моральної шкоди.

Крім того, звернув увагу на те, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Щодо моральної шоди зазначив, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У справах про відшкодування моральної шкоди судам слід враховувати принципи розумності справедливості, пропорційності при визначенні розміру моральної шкоди.

Крім того, ст. 1173 ЦК України, на яку посилається позивач, не застосовується до даних правовідносин, з огляду на відсутність завданої позивачеві шкоди.

Підстав для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 1167 ЦК України також не вбачаєгься.

Позивачем не надається жодного належного та допустимого доказу витраченого ним часу та/або значних коштів, про які ним згадано в позові.

Крім того, не вбачається, що стало підставою стверджуваних проблем ОСОБА_1 у стосунках з оточуючими та порушення нормальних життєвих зв`язків.

Зазначив також, що Держгеокадастром не було допущено порушення прав позивача, яке могло б спричинити йому моральну шкоду, а тому просить у позові відмовити.

14 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій зазначено, що рішення суду залишилося не виконаним.

Вважає, що відповідач не надав доказів щодо того, що дії відповідача щодо неналежного розгляду звернення про надання інформації, призвели до того, що він змушений захищати свої права в суді, не свідчать про завдання йому моральної шкоди, що підтверджується наявністю всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення.

Повторно привів огрунтування завданої моальної шкоди та аналіз практики Верховного суду та Європейського Суду з прав людини з цього приводу.

Зазначив також, що протиправність дій та вина відповідача підтверджується рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року, яким визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо надання інформації.

09 серпня 2022 року до суду надійшли пояснення третьої особи, яку очолює позивач, і які за змістом перекликаються з позовом і відповіддю на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1ст.15, ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено, що 20 липня 2018 року позивач звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з запитом про надання інформації, а саме: надати роз`яснення про те, ким і за яким порядком мають бути обраховані збитки, завдані йому від самовільного використання належної йому земельної ділянки, а також порядку застосування методики для обрахування шкоди за попередні роки, зокрема, як застосувати суму шкоди, обрахованої за актом обстеження від 04 жовтня 2017 року для обрахування суми шкоди за 2014, 2015, 2016 роки.

Листом від 09 серпня 2018 року на запит позивача від 20 липня 2018 року відповідач повідомив про направлення звернення на розгляд Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області.

Тобто, відповідь на звернення позивача по суті звернення надана не була.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 20 липня 2018 року.

Зобов`язано розглянути звернення позивача від 20 липня 2018 року в установленому законом порядку.

/ а.с.13 - 15 /

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вказані обставини повторному доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди») за загальним правилом шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що рішення суду Держгеокадастром виконане не було, відповідь на його звернення від 20 липня 2018 року не надана.

З відзвиву відповідача на позов вбачається, що звернення позивача від 20 липня 2018 року було розглянуто, про що йому була надана відповідь листом від 30 вересня 2019 року за № 31-28-0.19-8064/2-19.

Однак, з долучених до відзиву двох листів від 19 січня 2021 року вбачається, що ними позивач та третя особа повідомлялися про розгляд звернення ГО`Проти примурків та ідіотів» від 16 січня 2021 року.

/ а.с.53 - 58 /

Доказів розгляду звернення позивача від 20 липня 2018 року відповідачем не надано.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 у справі № 464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до ст.24 Закону України « Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Згідно д ч.2 ст.25 Закону громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної позивачу шкоди та обставин її завдання, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає суму в 2 000, 00 гр. достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

Щодо відшкодування 1 460. 00 гр. збитків,суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України, знідно з ч.1 якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приведений позивачем реєстр витрат часу, пов`язаних з поданням та розглядом заяви в додатку до Витягу з Статуту Громадської організації « Проти примурків та ідіотів» не є збитками в розумінні вимог ст.22 ЦК України,а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Крім того, приведені позивачем у позові критерії розрахунку даної суми застосовуватися не можуть, оскільки справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику та необхідності явки сторін до суду.

Керуючись ст.ст. 11,15,16,22, 23 ЦК України, Законом України « Про звернення громадян»,ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Пзов задовольнити частково.

Стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 2 000,00 гр.в відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, 03151 м.Київ вул. Святослава Хороброго, 3, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолятивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва