Справа № 202/7848/22
Провадження № 2/202/481/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року представник позивача звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 05.04.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на умовах, визначених Договором. Банк виконав покладені на нього обов`язки в повному обсязі. При цьому, відповідач порушив умови стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 21 вересня 2022 року за останнім утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 58839,44 гривень, що складається з: 50214,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8625,26 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи наведене, просить суд, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 05 квітня 2011 року в розмірі 58839,44 гривень, а також судові витрати по справі у розмірі 2481,00 гривень.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 23 листопада 2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

Користуючись правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, 05 січня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скиба В.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, в Анкеті-заяві ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.04.2011 року процентна ставка та строк дії кредитного договору не зазначено. Відсутні й посилання щодо видачі відповідачу платіжної картки «Універсальна» Крім того, представником позивача не надано підтверджень, що відповідач розумів, ознайомився та погодився саме з тими Тарифами й Умовами, що надані позивачем до суду у відповідному Витязі, а роздруківка з сайту тарифів, умов та правил надання банківських послуг, не може бути належним доказом. Отже, у даному випадку неможливо застосування положень ч. 1 ст. 634 ЦК України. Також не знайшов свого підтвердження факт наявності простроченого тіла кредиту, яке позивач просить стягнути з відповідача, оскільки доводи позивача ґрунтуються на положеннях Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, заборгованість за простроченим тілом кредиту виникає у разі невчасної плати за його користування, яка має бути передбачена за кредитним договором, та не є сама по собі складовою тілу кредиту, а являє собою штрафну санкцію. При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума її погашення з 24.10.2020 року по липень 2022 року складає 115844,95, тоді як з банківської виписки, наданої відповідачем вбачається, що заборгованість за даний період була погашена у розмірі 124779,73 грн.

07 лютого 2023 року до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.04.2011 року. на підставі даної заяви, що разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які розташовані на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок. При укладанні Договору виконано всі вимоги чинного законодавства, а тому він є чинним. З виписки по рахунку чітко видно, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким останній користувався, частково сплачував заборгованість за договором. Також представник позивача вважає безпідставними посилання відповідача на постанову Верховного Суду по справі № 6-16цп15, оскільки ознайомлення відповідача з умовами кредитування підтверджено підписанням анкети-заяви. При цьому, відповідач до певного часу належно виконував покладені на нього зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що останній знав про умови кредитування та був ознайомлений з ними. Тому, представник АТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на обставини, викладені у відповіді на відзив, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про те, що він просить розглядати справу без його участі,.

Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначив, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог. .

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі Анкета-заява).

14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Як вбачається із вищевказаної Анкети-заяви, яка датована 05.04.2011 року, остання містить анкетні дані ОСОБА_1 та його підпис. Крім того, у ній вказано, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Пам`яткою клієнта і Тарифами які надані йому для ознайомлення. Інших відомостей, зокрема, щодо бажаного типу картки та розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, строку дії картки і строку повернення кредиту (користування ним), Анкета-заява не містить (а.с. 26).

До Анкети-заяви, АТ КБ «Приватбанк» додав копію Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , копію Довідки про видані ОСОБА_1 картки; копію Паспорта споживчого кредиту; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року; розрахунок заборгованості; виписку за договором № б/н за період з 16.12.2015 - 22.09.2021, на ім`я відповідача; копію паспорту відповідача.

Як вбачається з копії Довідки про надані кредитні картки, відповідач отримав 3 кредитні картки, 16.12.2015 року, 17.09.2019 року, 04.10.2021 року, остання з яких, зі строком дії до 09/25 (а.с. 25).

Відповідачем використовувались дані картки, за допомогою яких відбувалося зняття коштів та їх повернення, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором № б/н від 05 квітня 2011 року, укладеним між ПРИВАТБАНК та ОСОБА_1 , а також випискою по рахунку останнього (а.с. 7-23; а.с.69-108).

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останньому одинадцять разів було змінено кредитний ліміт, а саме: 23.06.2016 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 12000,00 гривень; 05.11.2016 року зменшен кредитний ліміт до 2000,00 гривень; 24.05.2017 року збільшено кредитний ліміт до 6000,00 гривень; 22.09.2017 року збільшено кредитний ліміт до11000,00 гривень; 13.10.2017 року збільшено кредитний ліміт до 13000,00 гривень; 17.09.2019 року збільшено кредитний ліміт до 16500,00 гривень; 21.09.2019 року збільшено кредитний ліміт до 19000,00 гривень; 23.01.2020 року збільшено кредитний ліміт до 24000,00 гривень; 24.07.2020 року збільшено кредитний ліміт до 30000,00 гривень; 23.10.2020 року збільшено кредитний ліміт до 49000,00 гривень; 05.04.2022 року зменшено кредитний ліміт до 00,00 гривень (а.с. 24)

04 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 підписав Паспорт споживчого кредиту, який містить наступну інформацію: сума/ліміт кредиту по картці «Універсальна» до 200 000 грн, по картці «Універсальна Gold» - до 200 000 грн, по картці «Platinum» до 300 000 грн, по картці «MC World Black Edition» до 300 000 грн, по картці «VISA Signature» до 300 000 грн, по картці «МС World Elite» до 400 000 грн, по картці «Visa Infinite» до 800 000 грн; строк договору - 12 місяців з пролонгацією; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001 % річних; процентна ставка поза межами пільгового періоду: по картці «Універсальна» - 42 %, по картці «Універсальна Gold» - 40,08 %, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 36 %; тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом (при постійному користуванні пільговим періодом): по картці «Універсальна» - 0,00 грн, по картці «Універсальна Gold» - 240 грн, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 0 грн; реальна річна ставка процентна ставка (при постійному користуванні пільговим періодом): по картці «Універсальна» - 0,00 %, по картці «Універсальна Gold» - 1,20 %, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 0,00 %; загальні витрати за кредитом (при одноразовому користуванні лімітом за межами пільгового періоду та в разі погашення мінімальними щомісячними платежами): по картці «Універсальна» - 44 194 грн., по картці «Універсальна Gold» - 55 122 грн., по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 76 121 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (при одноразовому користуванні лімітом, користуванні лімітом за межами пільгового періоду та в разі погашення мінімальними щомісячними платежами): по картці «Універсальна» - 64 194 грн., по картці «Універсальна Gold» - 75 122 грн., по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 176 121 грн; реальна річна процентна ставка (у разі користування лімітом за межами пільгового періоду та у разі погашення мінімальними щомісячними платежами): по картці «Універсальна» - 51,09 %, по картці «Універсальна Gold» - 51,76 %, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 42,55 %; розмір мінімального обов`язкового платежу: по карткам «Універсальна», «Універсальна Gold» - 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно, 10 % від заборгованості але не менше 100 грн, щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 7 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно, 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту: по картці «Універсальна» - 84,00 %, по картці «Універсальна Gold» - 81,60 %, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 72,00 % (а.с. 27-31).

Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості за кредитом.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором №б/н від 05.04.2011 року, станом на 21.09.2022 року становить 58839,44 гривень, з яких: 50214,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8625,26 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

Відтак, у законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент підписання сторонами Анкети-заяви, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованість за простроченими відсотками.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне.

У Анкеті-заяві від 05 квітня 2011 року (а.с. 26), на яку посилається банк у позовній заяві, що підписана відповідачем, відсутні відомості про бажаний тип картки, строк її дії та строк повернення кредиту (користування ним). Також відсутні умови договору про розмір відсотків, що нараховуються за користування кредитними коштами, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 квітня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Водночас, додані до позовної заяви копії Умови та Правила надання банківських послуг, як і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не містять підпису позичальника.

Відтак, суд констатує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах, розмірах і порядках нарахування.

У постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Посилання представника позивача на неможливість врахування вказаної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої за результатами розгляду справи № 342/180/17, судом відхиляються, оскільки обставини вищевказаної справи та обставини даного спору є тотожними.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеній у постанові у справі № 753/6301/18 (провадження № 61-15657св19) від 15 липня 2020 року.

Разом з тим, суд зауважує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, позивач посилається на те, що істотні умови договору погоджено у Паспорті споживчого кредиту (а.с. 27-31), однак суд звертає увагу, що у даному документі зазначено інформацію щодо основних умов кредитування за різними видами кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Картка Platinum», «Картка MC World Black Edition», «Картка Visa Signature», «Картка MC WorldElite», «Картка Visa Infinite», тоді як Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана сторонами 05 квітня 2011 року, не містить інформації про те, який саме вид картки видано відповідачу.

Також, Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 05 квітня 2011 року, не містить умов про те, що невід`ємною складовою частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту, який, до того ж, був підписаний відповідачем лише 04 жовтня 2021 року, тобто через 10 років після підписання Анкети-заяви.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишиться дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Крім того, відповідно розділу 7 Паспорту споживчого кредиту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Також, зі змісту даного документу вбачається, що інформація, зазначена у ньому, надана 04.10.2021 року й зберігає чинність та є актуальною до 19 жовтня 2021 року, в той час, як позивач просить суд стягнути заборгованість станом на 21 вересня 2022 року, тобто період дії умов Паспорту є значно меншим, ніж той, за який банк здійснює розрахунок заборгованості.

Таким чином, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування і орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у сумі 8625,26 грн., не підлягають задоволенню.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту, суд виходить з наступного.

За загальним правилом тіло кредиту - це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо.

На відміну від кредитних договорів, за якими загальний розмір кредиту надається відразу (одноразово), в договорі про надання споживчого кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (за яким позичальник має можливість використовувати ліміт частинами з правом подальшого використання вільного залишку ліміту, а у разі повного повернення коштів до закінчення строку кредитування - повторно отримати кредит (зняти кошти) або його частину в межах ліміту), - розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені, а тому сукупна сума всієї заборгованості за тілом кредиту може включати в себе заборгованість за частиною кредиту, строк сплати якої не закінчився (поточне тіло кредиту), та/або заборгованість за частиною кредиту, яка не була повернута в обумовлений термін (прострочене тіло кредиту).

У відповідності до наданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 50214,18 гривень..

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що наявна в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту та повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

З наданої банком Виписки за договором № б/н за період з 16.12.2015 до 22.09.2022 (а.с. 69-108) вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними картками, починаючи з 31 жовтня 2016 року.

При досліджені вказаної Виписки судом встановлено, що за період з 16 грудня 2015 року до 22 вересня 2022 року відповідачем всього використано 388914,35 гривень, а зараховано (повернуто) 330074,91 грн.

При цьому судом беруться до уваги кредитні операції, щодо яких матеріали справи не містять доказів того, що сторони погодили проведення таких банківських операції та узгодили порядок і умови надання таких послуг, у вигляді списання за рахунок кредитного ліміту відсотків, що за весь час користування кредитом становить 27433,35 гривень (01.01.2018 року 285,69 гривень; 01.02.2018 27,15 гривень; 01.08.2018 120,19 гривень; 01.09.2018 року 24,63 гривень; 01.02.2019 року 149,97 гривень; 01.03.2019 року 46,19 гривень; 01.04.2019 року 108,47 гривень; 01.06.2019 року 77,54 гривень; 01.02.2020 року 327,21 гривень; 01.03.2020 року 282,09 гривень; 01.04.2020 року 244,65 гривень; 01.05.2020 року 124,56 гривень; 01.12.2020 року 95,92 гривень; 01.01.2021 року 404,72 гривень; 01.02.2021 року 688,45 гривень; 01.03.2021 року 691,91 гривень; 01.04.2021 року 928,56 гривень; 01.05.2021 року 1242,04 гривень; 01.06.2021 року 1441,14 гривень; 01.07.2021 року 1422,21 гривень; 01.08.2021 року 1548,65 гривень; 01.09.2021 року 1659,12 гривень; 01.10.2021 року 1669,80 гривень; 01.11.2021 року 1748,46 гривень; 01.12.2021 року 1700,38 гривень; 01.01.2022 року 1755,39 гривень; 01.02.2022 року 1791,18 гривень; 01.03.2022 року 1617,84 гривень; 01.05.2022 року 841,80 гривень; 01.06.2022 року 869,86 гривень; 01.07.2022 року 1733,40 гривень; 01.08.2022 року 1791,18 гривень.

Таким чином, тіло кредиту, збільшене за рахунок списання вказаних сум, та банком незаконно нараховувалися відсотки.

Окрім того, судом враховується, що з відповідача також систематично стягувалась комісія за користування кредитними коштами.

Однак, з урахуванням наведених вище обставин, встановлено, що позивачем не надано доказів, що розмір, порядок і умови надання таких послуг, у вигляді списання за рахунок кредитного ліміту комісії, також було погоджено сторонами.

Отже, з розрахунку та виписки, наданих позивачем, щодо руху коштів на кредитній картці, вбачається, що грошові кошти на картковий рахунок вносились, відповідачу були нараховані відсотки, проводилось автоматичне списання процентів та комісії за користування кредитним лімітом, за рахунок збільшення заборгованості по тілу кредиту, автоматично погашалась його заборгованість, проводилось автоматичне погашення простроченої заборгованості.

Відтак, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом розміру заборгованості, оскільки не відображає реального руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 оскільки реально отриманої відповідачем суми кредитних коштів від банку з моменту підписання кредитного договору, він не містить, та його правильність перевірити не можливо.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є його обов`язком, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Разом з тим, встановлені в ході судового розгляду обставини вказують на те, що розмір заборгованості, заявлений позивачем, визначений усупереч вимогам закону та умовам договору, та останнім не надано достовірних доказів, а отже, й не підтверджено факту наявності непогашеної заборгованості у відповідача за тілом кредиту у вказаній сумі.

З урахуванням наведненого, враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані; Анкета-заява не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів (зарахування до тіла кредиту) заборгованості за процентами, а Паспорт споживчого кредиту не дає підстав вважати, що сторони на момент укладення договору обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь банку суми, заявленої як заборгованість за тілом кредиту та простроченими відсотками, відсутні.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенні не підлягають, судові витрати у справі суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський