1Справа № 335/3849/23 2/335/1729/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

04 травня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 про поділ України на Штати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просить суд вплинути усі Європейські і інші держави, щоб вони установили винуватих у війні на Україні і зупинили руйнування Держави України, жителів України, зупинити поставку зброї на Україну, призначити захисника по справі.

Згідно частини 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

За приписами ЦПК України юрисдикція справ визначається за предметними і суб`єктними ознаками та за територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ.

Територіальна підсудність справи певному суду визначається за такими критеріями: по суб`єкту, по місцю, по правовідносинам. Є два види визначення підсудності: 1) імперативно визначена законом підсудність, і 2) альтернативна підсудність. Щодо імперативної підсудності, то процесуальним законом визначено підсудність за загальним правилом: за зареєстрованим місцем проживання/перебування відповідача (ст. 27 ЦПК України), така підсудність є загальним правилом і вона встановлюється імперативно для всіх цивільних справ, окрім тих, для яких встановлено виключну підсудність (ст. 30 ЦПК України) або конкретно передбачено іншу підсудність (ст. 26, ст. 29 ЦПК України). Щодо альтернативної підсудності, то це означає, що у певних, конкретно передбачених законом випадках (перелік таких випадків є вичерпним і розширене тлумачення неприпустиме) позивачу надається право вибору підсудності: або за загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України, або за підсудністю, визначеною альтернативно (ст. 28 ЦПК України).

Звертаючись з позовною заявою про поділ України на Штати, позивач не обґрунтувала підсудність справи Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, тому позивачу пропонується обґрунтувати підстави звернення з даним позовом за підсудністю саме до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Слід звернути увагу на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, який як і позивач має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

При цьому, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України.

Дотримання вимог ст. 175 ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду, на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за приписами ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Дослідивши текст поданої ОСОБА_1 позовної заяви, суд вважає, що вона не відповідає вищевказаним нормам.

Позивачем у позовній заяві не визначено відповідача тобто не вказано жодної особи (ні фізичної, ні юридичної), до якої вона заявляє вимоги, тобто відповідача (відповідачів), а також його (їх) ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти сторін.

Із позовної заяви не зрозуміло які та чиї дії (бездіяльність) оскаржує позивач.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Разом з цим, в порушення зазначеної норми позивач, викладаючи в позовній заяві обставини обґрунтування позову, не зазначила та не додала до позовної заяви доказів на обґрунтування цих обставин. Позовна заява позивача не містить жодних додатків на яких, як на доказах ґрунтуються її вимоги.

В позовній заяві відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Позивачем не зазначено чи існують докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, на які позивач посилається, але які не долучено до матеріалів позовної заяви.

Не вказаний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За вимогами ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2684 гривні.

В порушені вимоги ст. 177 ЦПК України, до заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд наголошує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя з огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини. Встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, до документів, які мають бути до неї додані, а також визначаючи підсудність різних категорій справ, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та підстав прийняття заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

За практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, п. 60).

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в рішеннях від 28.05.1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» та від 13.02.2001 року у справі «Кромбах проти Франції», держава може встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

Крім того, у рішеннях від 20.05.2010 року в справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Зазначених вимог при зверненні до суду не дотримано, а саме, жодна копія документа не засвідчена належним чином, доказів на підтвердження викладених обставин не додано та відсутні посилання на такі докази в позовній заяві.

Зазначені недоліки та неточності в позовній заяві перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі. Адже, зі змісту поданої заяви та заявлених вимог не можливо визначити характер та суть звернення до суду. В зв`язку з чим пропоную позивачу визначитись із змістом та характером звернення до суду. Позивачу слід усунути зазначені порушення, які допущені в позовній заяві, визначити відповідача (ів), зазначивши його (їх) повну назву, яка відповідає офіційному найменуванню юридичної особи, визначитись з характером звернення до суду, або зі змістом позовних вимог, способом захисту порушених прав, обґрунтувавши такі вимоги, з посиланням на відповідні докази, додати відповідні документи та докази в порядку, визначеному ст. 177 ЦПК України, вказати відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, вказати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, подати підтвердження про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, надати суду документ про сплату судового збору, або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Стосовно клопотання позивача про призначення їй адвоката суд зазначає, що вирішення даного клопотання не входить до компетенції суду, оскільки призначення особі захисника судом під час розгляду цивільної справи не передбачено цивільним процесуальним законодавством, а регулювання правовідносини у сфері надання безоплатної правової допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правову допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правову допомогу визначається Законом України «Про безоплатну правову допомогу».

Виходячи з цього, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що у випадках, встановлених вищезгаданим законом, безоплатну правову допомогу здійснюють органи, визначені ст. 9 даного закону, а порядок її призначення передбачений ст. 10 вказаного закону.

З огляду на викладене в задоволенні клопотання позивача про призначення їй адвоката слід відмовити.

За таких обставин суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху, про що повідомити позивача та надати їй строк для усунення недоліків позовної заяви.

Оскільки ст. 175 ЦПК України передбачені вимоги зазначення обов`язкових відомостей саме в заяві, звернути увагу позивача, що усунення недоліків полягає у складанні нової, відповідно до вимог вказаних положень закону, заяви, а не додаткових пояснень на першу заяву.

Крім того, суддя звертає увагу позивача, що готуючи документи різних видів, слід дотримуватися єдиних вимог до їхнього оформлення, структури та змісту, які встановлюються нормативними актами (державними стандартами), в даному випадку Вимогами до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003 року № 55.

Вимоги до оформлення документів встановлюють вимоги до документів, які скеровуються до державних органів, в тому числі і до суду.

Безумовною вимогою до усіх документів є їх чіткість та читабельність.

Таким чином, керуючись ст.ст. 175, 185, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про поділ України на Штати - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. Роз`яснити, що в разі не усунення ним вказаних недоліків, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Макаров