У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/5050/22

провадження № 4-с/0285/2/23

01 лютого 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Ковальчук М.В.,

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про відмову у знятті арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною скаргою, у якій просить визнати неправомірним рішення начальника Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС про відмову у знятті арешту з нерухомого майна, яке належить скаржнику, та скасувати арешт, накладений на підставі постанови від 03.03.2008 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Новоград-Волинського МРУЮ на 1/5 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 .

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що спірний арешт накладено у виконавчому провадженні, яке на теперішній час завершено. Стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль» не має вимог до ОСОБА_1 , як до боржника. Відмова органу ДВС у скасуванні арешту порушує права власника майна.

У судовому засіданні скаржник та його представник скаргу просили задовольнити. Посилались на те, що ОСОБА_1 дізнався про арешт майна лише у вересні 2022 року під час оформлення спадкових прав на іншу частку квартири.

Представник відділу ДВС у судове засідання не з`явився, надіслав заперечення проти скарги, просив у її задоволенні відмовити за безпідставністю. Посилався на завершення виконавчого провадження 07.05.2009 за п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження (в редакції Закону №606-ХІV від 21.04.1999) та відсутність підстав для скасування арешту державним виконавцем.

Представник стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв по справі не надіслали.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та вивчивши суть скарги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.08.2008 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області було видано судовий наказ №2н-94 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 9174,04 грн, який перебував на виконанні в Новоград-Волинському відділі ДВС (виконавче провадження №11200719).

Під час примусового виконання судового наказу, 07.03.2008 року накладено арешт на належну боржнику 1/5 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 550787 від 03.03.2008 року, видана ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ. Запис про обтяження з реєстраційним номером 6744724 внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

07.05.2009 року вищезазначене виконавче провадження завершено на підставі заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль», виконавчий документ було повернуто стягувачеві без виконання.

Квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.10.1998, яке видано Новоград-Волинською КЕЧ району.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо арешт майна накладено державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження №61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).

Верховний Суд зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

З наданих доказів вбачається, що виконавче провадження №11200719 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 9174,04 грн завершено 07.05.2009. Виконавчий документ повернуто стягувачу.

Наслідки завершення виконавчого провадження на той час визначались ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону №606-ХІV від 21.04.1999), а саме: якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. (ч. 2 ст. 38)

Оскільки державним виконавцем при завершенні виконавчого провадження №11200719 не було дотримано зазначену вимогу Закону про скасування арешту, обтяження нерухомого майна продовжує існувати.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки порушення права власності ОСОБА_1 продовжує існувати, воно є триваючим. Отже право вимагати усунення такого порушення не може бути обмежено будь-яким строком, початок якого пов`язаний з моментом виникнення самого порушення.

Згідно довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 27.01.2023 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором відсутня.

Враховуючи те, що обмеження щодо нерухомого майна ОСОБА_1 продовжує діяти після спливу 13 років, незважаючи на відсутність відомостей про здійснення будь-яких виконавчих дій та відсутність вимог банку про погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що наявна спірна заборона не пов`язана з реальним забезпеченням зобов`язання.

Зазначені обставити свідчать про відсутність заборгованості ОСОБА_1 , а заборона відчуження майна є суттєвим втручанням у здійснення права власності на належне йому майно, яке порушує баланс між публічним і приватним інтересом, що є підставою для скасування такої заборони.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога про скасування арешту є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про визнання неправомірним рішення начальника Новоград-Волинського відділу ДВС, оформленого листом від 16.09.2022, з наступних підстав.

Оскаржуваний лист не є процесуальним рішенням державного виконавця або начальника органу ДВС, оскільки не створює прав та обов`язків для адресата, чи будь-яких інших осіб.

Зазначена у ньому інформація містить відомості про стан виконавчого провадження №11200719 та відповідь про неможливість скасування арешту в позасудовому порядку.

Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку про відсутність повноважень посадових осіб державної виконавчої служби на вчинення будь-яких дій (ухвалення рішень) щодо арештованого майна у виконавчому провадженні, після його завершення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 258-259, 264-265, 268, 354-355, 447, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення забороги на його відчуження АА №550787 від 03.03.2008 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Новоград-Волинського МРУЮ, на 1/5 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 (запис про обтяження з реєстраційним номером 6744724). У задоволенні решти вимог відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текск ухвали складено 03.02.2023.

Суддя А.В. Помогаєв