печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Підпалий В.В.,

при секретарі судових засідань - Каракосі В.О.,

розглянувши питання про забезпечення позову в межах цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки.

Разом з позовною заявою позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , яка як вказує позивач, перебуває у фактичному володінні та користуванні відповідача.

Ухвалою Печерського районного суду від 27.09.2018 року позовну заяву залишено без руху.

Крім того, ухвалою суду від 27.09.2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

29.10.2018 року на адресу суду від представника позивача повторно надійшла заява від 23.10.2018 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка як вказує позивач, перебуває у фактичному володінні та користуванні відповідача.

23.10.2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява від 22.10.2019 року про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

07.06.2021 року через канцелярію суду від представника позивача - адвоката Писаренка О.О. надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта в Державном реєстрі речових прав на нерухоме майно № 000.

12.07.2021 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання про забезпечення позову.

В підготовчому засіданні 27.04.2023 рок за участю представника позивача - адвоката Писаренка О.О. оголошено технічну перерву.

Представник позивача - адвокат Писаренко О.О. звернувся із заявою про розгляд справи без його участі у якій просить суд задовольнити заяви сторони позивача про забезпечення позову.

Відповідач та його представник в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали заяв, справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що в задоволенні заяв та клопотань позивача та його представників про забезпечення позову слід відмовити, оскільки заяви та клопотання позивача та його представників не містить належного обґрунтування та доказового підтвердження припущень та обставин на які посилається сторона позивача, а також відсутності доведеності факту, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача, в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяв та клопотань позивача та його представників про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Підпалий