П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2022 року про відмову у залученні правонаступника сторони, постановлену головуючим суддею Данко В.Й., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2022 відкрито провадження у справі.

22.11.2022 адвокатом Холмогоровою Л.В., яка діє в інтересах ОСОБА_4 , подано заяву про залучення правонаступника позивача, а саме ОСОБА_1 до участі у розгляді справи. Заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що на переконання адвоката, підтверджує правонаступництво у спірних правовідносинах. За таких обставин, адвокат вважає, що існують достатні підстави для процесуального правонаступництва.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2022 року у задоволенні заяви адвоката Холмогорової Л.В. про залучення правонаступника позивача у справі відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Холмогорова Л.В., подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про залучення в справі правонаступника.

Суд дійшов до висновку про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, однак, з таким висновком суду першої інстанції апелянт не погоджується, оскільки, такого суд дійшов з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Між первісним позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №315523794 від 18.11.2022 власником вищевказаної квартири являється ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції, допущено неповне з`ясування фактичних обставин справи не досліджено та не надано оцінки змісту Договору купівлі-продажу, зокрема п. 11 Договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2022 ОСОБА_2 , діючи як представник ОСОБА_3 , стверджує, що він зобов`язується знятися з реєстрації постійного місця проживання за цією адресою не пізніше 1 місяця з моменту посвідчення цього Договору.

Реєстрація відповідача у придбаній квартирі обумовлює додаткові фінансові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг для правонаступника, зокрема, вивезення твердих побутових відходів, обслуговування (прибирання, поліпшення умов) та освітлення прибудинкової території, розмір яких обчислюється відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

Вищевказаним спростовуються висновки Суду першої інстанції про те, що позов пов`язаний, насамперед з особистими правами самої Позивачки, яка зверталась з вимогами про усунення перешкод, які чинились відповідачем саме їй, а не її правонаступникові, та спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Таким чином, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, про те, що факт реєстрації Відповідача у відповідному житлі порушує лише право первісного Позивача, а не Правонаступника, вказівка Суду на те, що предмет спору перестав існувати спростовується змістом Договору купівлі-продажу квартири, а саме - взятими зобов`язаннями щодо зняття з реєстрації, оскільки реєстрація Відповідача перешкоджає вільно користуватися та розпоряджатися квартирою.

Судом в оскаржуваній ухвалі здійснено посилання на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №185/4881/16-ц (провадження №61-37866св18), при цьому не взято до уваги, що правовідносини у справі № 185/4881/16-ц з даною справою, що розглядається, не є тотожними, оскільки у справі № 185/4881/16-ц правонаступник Позивача, набувши право власності на квартиру не зареєстрував його у встановленому законом порядку (абз. 46 Постанови Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 185/4881/16-ц). Проте, у даній справі, правонаступник позивача - ОСОБА_1 , як власник майна, право власності на яке зареєструвала у встановленому законом порядку, в розумінні статті 334 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Більше того, самим відповідачем направлено до суду відзив на позовну заяву про те, що він визнає позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову, просив за результатами підготовчого засідання ухвалити рішення у даній справі у зв`язку з визнанням позову на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

На противагу вказаному, вважає, що дії суду першої інстанції допустили «надмірний формалізм» і аж ніяк не відповідають принципу «доступу до суду», зокрема, вказівка на те, що новий власник квартири не позбавлена права звернутись до суду з окремим позовом до відповідача за захистом свого порушеного права, щодо усунення перешкод у користуванні власністю, оскільки у межах цієї справи її порушені права та інтереси не підлягають захистові у такий спосіб, оскільки потребує зміни підстав та предмету позову.

Порушені права та інтереси правонаступника підлягають захисту у такий самий спосіб, як було заявлено первісним позивачем, а відтак, не потребують зміни підстав та предмету позову. По-друге, звертаючись з новим позовом, немає принципу «процесуальної економії», зважаючи на надмірну завантаженість суду першої інстанції, а також повторна сплата судового збору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спір у справі, що розглядається судом, виник із житлових правовідносин.

Так, позивач в обґрунтування позову посилається на порушення відповідачем її житлових прав, зокрема, позивачем вказується про те, що відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні квартири, особисті речі відповідача у квартирі відсутні.

Крім цього, позивачем наголошувалося на тому, що факт реєстрації відповідача у відповідному житлі порушує право позивача на вільне розпорядження і користування квартирою.

Матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18.11.2022.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №315523794 від 18.11.2022 власником вищевказаної квартири являється ОСОБА_1 ; підстава для державної реєстрації значиться договір купівлі-продажу №1788, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В.

Статтею 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

В основі процесуального правонаступництва лежить правонаступництво в матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження в цивільній справі.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у Постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 175/2997/15-ц).

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №473/1433/18 від 07 квітня 2020 року, у позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Заявляючи заяву про залучення до участі в справі правонаступника ОСОБА_1 , остання вважала, що набувши право власності на квартиру, в якій зареєстрований відповідач, її права як власника порушуються, що є підставою для задоволення такої заяви.

Однак, позов пред`явлено ОСОБА_2 і саме їй, на момент звернення до суду з позовом, чинилися перешкоди у користуванні майном, а не заявнику.

Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що у даному випадку не допускається процесуальне правонаступництво.

При цьому ОСОБА_1 , як новий власник квартири, не позбавлена можливості самостійно звернутися з окремим позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На дані факти не впливає і та обставина, що ОСОБА_3 визнав вимоги апеляційної скарги. Апеляційний суд не може врахувати таке визнання відповідачем апеляційної скарги через те, що такі суперечать насамперед особистим правам позивача, які не пов`язані з майновими вимогами, позаяк предметом позову є вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яка пов`язана з особистими суб`єктними правами безпосередньо особи, яка звернулась з позовом за захистом таких прав. Тоді як ОСОБА_1 таких вимог не заявляла до ОСОБА_3 , а звідси, спірні правовідносини не допускають процесуальне правонаступництво.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2022 року про відмову у залученні правонаступника сторони, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 18 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: