Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Номер провадження 2/229/344/2023

Справа № 229/2097/22

12 січня 2023 року

Дружківський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Дубовика Р.Є., при секретарі судового засідання Жаріної Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 08/01/19-3 від 08.01.2019 року в сумі 130997,48 грн., яка включає: основну суму боргу 51598,30 грн.; інфляцію 9803,68 грн.; 3 % річних 3549,68 грн.; пеню 66045,82 грн.; витрати на правничу допомогу в сумі 35879,75 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1309,97 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 08.01.2019 року між позичальником ОСОБА_3 та позикодавцем ОСОБА_2 укладено договір позики грошей № 08/01/19-3 та додаткові угоди до нього, відповідно до яких ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти у сумі 41952,03 грн., що є еквівалентом 1514 доларів США, за курсом НБУ на час укладення договору 1 долар США = 27,709400 грн., без сплати відсотків, з терміном повернення до 08.04.2019 року, що також підтверджується розпискою. В забезпечення зобов`язань передано автомобіль ВАЗ 111830, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип легковий, колір синій, державний номер НОМЕР_2 , який належить позичальнику. Згідно додаткових угод внесені зміни до договору позики, у власність позичальника передано грошові кошти, а саме: в сумі 39243 грн., строк повернення до 08.07.2019 р., в сумі 36150,17 грн., строк повернення до 08.10.2019 р., в сумі 35088,14 грн., строк повернення до 08.02.2020 р. Відповідач порушив умови договору та кошти не повернув, його місце знаходження не відомо. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду з дійсним позовом.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 28.11.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за привалами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, останній надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечує проти заочного рішення суду та просить справу розглянути у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 08.01.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошей.

За п.1 Договору ОСОБА_3 08.01.2019 позичив у ОСОБА_2 без сплати відсотків грошові кошти в сумі 41952,03 грн., що становить еквівалент 1514 доларів США, строком до 08 квітня 2019 року, які зобов`язався повернути.

В забезпечення зобов`язань передано автомобіль ВАЗ 111830, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип легковий, колір синій, державний номер НОМЕР_2 , який належить позичальнику. Згідно додаткових угод внесені зміни до договору позики, у власність позичальника передано грошові кошти, а саме: в сумі 39243 грн., строк повернення до 08.07.2019 р., в сумі 36150,17 грн., строк повернення до 08.10.2019 р., в сумі 35088,14 грн., строк повернення до 08.02.2020 р.

Відповідач грошові кошти у строк, визначний у договорі позики, не повернув, а отже зобов`язання не виконав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту статті 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу за Договором у розмірі 51598,30 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 цієї статті ЦК).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню 3 % річних в сумі 3549,68 грн., а також пеня в сумі 66045,82 грн., інфляція в сумі 9803,68 грн.

12.09.2022 року між адвокатом Гупал Р.М. та Барсук Є.А. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат Гупал Р.М. надав ОСОБА_2 професійну правову допомогу, вартість послуг складає 35879,75 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 п. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

За приписами ст. ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також, розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою в сумі 35879,75 грн., оскільки вказані витрати пов`язані з розглядом даної справи.

За викладених обставин суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені останнім витрати на оплату судового збору в розмірі 1309,97 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,

вирішив:

позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , іпн НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , заборгованість за договором позики № 08/01/19-3 від 08.01.2019 року в розмірі 51598 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 30 коп.; інфляцію в сумі 9803 (дев`ять тисяч вісімсот три) грн. 68 коп.; 3 % річних в сумі 3549 (три тисячі п`ятсот сорок дев`ять) грн. 68 коп.; пеню в сумі 66045 (шістдесят шість тисяч сорок п`ять) грн. 82 коп.; витрати на правничу допомогу в сумі 35879 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 75 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1309 (одна тисяча триста дев`ять) грн. 97 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р. Є. Дубовик