Ухвала

27 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 757/32143/17-ц

провадження № 61-1777ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дідуренко Світлана Валеріївна, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконувачка обов`язків начальника служби кадрової та соціальної політики регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Маслова Лариса Георгіївна, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», просив визнати незаконним та скасувати наказ від 03 травня 2017 року № 310/ок, поновити його на роботі згідно займаної посади ревізора безпеки руху, як основного місця роботи, з моменту звільнення та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, встановленому штатним розкладом, а також стягнути 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року позов залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року - без змін.

05 лютого 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дідуренко С. В., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційного скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дідуренко С. В., містить посилання про порушення норм процесуального права, зокрема, пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

За змістом положень пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження на пункт 4 частини другої статті 389 цього Кодексу, у касаційній скарзі необхідно зазначити, підстави порушення норм процесуального права, передбачених частинами першою третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційної скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 3 частини третьої статті 411 цього Кодексу.

Проте, посилаючись на необґрунтоване відхилення клопотання про витребування та дослідження доказів, заявник не обґрунтував цю підставу касаційного оскарження, не конкретизував яких саме доказів та встановлення яких обставин це стосується.

Формальне посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимоги процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дідуренко Світлана Валеріївна, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко