Справа № 953/2385/22
07 березня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Садовського К.С.,
за участю секретаря Калантай Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №953/2385/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно,
Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Харкові. Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у 1985 році, прізвище змінено на ОСОБА_6 . Шлюб з ОСОБА_5 був розірваним у 2002 році, але прізвище залишено ОСОБА_6 . З ОСОБА_5 позивач знову зареєструвала шлюб у 2014 році.
Батькові позивача, ОСОБА_7 , на праві приватної власності належало 7/8 частин домоволодіння у АДРЕСА_1 . Право власності на 7/8 ч. домоволодіння було зареєстроване за батьком у КП « ХМБТІ». 1/8 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на праві приватної власності. Право власності на нерухоме майно у розмірі 1/8 частин було зареєстровано за ОСОБА_8 у КП «ХМБТІ». ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були видані державні акти на право власності на земельну ділянку, однак в них не був визначеним розмір часток, належних кожному співвласнику на земельну ділянку.
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщину після його смерті фактично прийняла мати позивача - ОСОБА_10 , яка не одержала свідоцтво про право на спадщину.
ОСОБА_10 залишила заповіт на все своє майно на ім`я позивача 28.10 2004.
ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Рідна сестра позивача - ОСОБА_11 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
01.04.2020 ОСОБА_1 одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері на 7/8 часток у праві спільної часткової власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 з відповідною часткою надвірних будівель. Право власності на 7/8 часток у праві спільної часткової власності на жилий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.04.2020.
ОСОБА_4 10.06.2021 склала заповіт, яким заповідала позивачу все належне їй майно на день смерті. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 02.08.2021 за № 1204 до П`ятої ХМДНК, за якою відкрито спадкову справу за № 486п 2021, але не одержала свідоцтво про спадщину на 1/8 частку жилого будинку по АДРЕСА_1 .
14.01.2022 одержала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 на невизначену частку за життя спадкодавця у праві спільної власності на земельну ділянку , площею 0.0815 га, що розташована у АДРЕСА_1 через неможливість з безспірністю встановити частку майна, яке належало спадкодавцю.
14.01.2022 позивач одержала ще одну постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 на невизначену за життя спадкодавця частку у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0.0815 га по АДРЕСА_1 через неможливість з безспірністю встановити частку майна, яке належало спадкодавцю.
На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту свого майнового права, оскільки нотаріусом не було визнано права ОСОБА_1 на спадщину за заповітами двох спадкодавців, співвласників земельної ділянки, яку позивач має право успадкувати, як і жилий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 справу передано для розгляду судді Садовському К.С.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Ухвалою суду від 18.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі вручена уповноваженому представнику відповідача 22.02.2022, однак правом на подачу відзиву на позовну заяву представник відповідача не скористався.
До позовної заяви позивачем було додано клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати з П`ятої ХМДНК копію спадкової справи №43 п/2019, номер у спадковому реєстрі 65303490, заведену після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 та копію спадкової справи №486п/2021, заведену після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 за заявами ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 19.12.2022 вказане клопотання задоволено, зобов`язано П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору надати на адресу суду належним чином засвідчені копії: спадкової справи №43 п/2019, номер у спадковому реєстрі 65303490, заведену після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 та спадкової справи №486п/2021, заведену після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 за заявами ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 .
Копії матеріалів спадкових справи було надано суду 23.01.2023.
Ухвалою суду від 31.01.2023 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
У судове засідання позивач не з`явилась, її представником адвокатом Швець С.В. подано до суду заяву про проведення судового засідання без участі позивача та її представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем знаходження юридичної особи.
Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Судом встановлені та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами наступні фактичні обставини.
ОСОБА_12 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що зроблено відповідний запис за №1701, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 .
Батьками ОСОБА_12 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_10 народилась ОСОБА_13 , батьками якої були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_13 зареєструвала шлюб із ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_13 змінила прізвище на « ОСОБА_15 ».
ОСОБА_12 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
За життя ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Київською районною радою 09.07.2003 на підставі Рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 01.03.1994 за № 64-7, зареєстрованого на праві спільної часткової власності Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.08.2003 та записано у реєстрову книгу № 1, номер запису 4058, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1285101, виданого 20.08.2003 року КП «ХМ БТІ» належало 7/8 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 047357, площею 0.0815 га по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 21.01.2008 на підставі Рішення ХМР від 25.04.2007 № 85/107.
ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після свого чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не встигла оформити своїх спадкових прав.
За життя, 28.10.2004, ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Абеленцевою Г.В. та зареєстрований у реєстрі за №1-1959, яким ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, що все її майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, все те, що належатиме їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, вона заповідає своєму чоловіку ОСОБА_3 , а в разі його смерті раніш за ОСОБА_2 або неприйняття ним спадщини, заповідає своїй дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
01.04.2020 державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ворвуль Г.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за №11-117, яким посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 28 жовтня 2004 року зареєстрованого у реєстрі за №1-1959, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 що зареєстрована в АДРЕСА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 7/8 (семи восьмих) часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказана частка житлового будинку належить чоловіку спадкодавця, ОСОБА_3 , спадщину після його померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 прийняла його дружина, ОСОБА_2 (спадкова справа №916/2008 5 ХДНК), але не оформила належним чином свої спадкові права.
Право власності на 7/8 часток у праві спільної часткової власності на вказані житловий будинок підлягає державній реєстрації.
Інших спадкоємців на спадщину померлої ОСОБА_2 немає.
За життя ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Київською районною радою 09.07.2003 на підставі Рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 01.03.1994 за № 64-7, зареєстрованого на праві спільної часткової власності Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.08.2003 та записано у реєстрову книгу № 1, номер запису 4058, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1285101, виданого 20.08.2003 року КП «ХМ БТІ» належала 1/8 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку , площею 0.0815 га серія ЯД №0478 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 21.01.2008 на підставі Рішення ХМР від 25.04.2007 по АДРЕСА_1 за № 85/107.
За життя, 10.06.2021, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойдою Г.М. та зареєстрований у реєстрі за №588, яким ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, що все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на яке за законом вона матиме право, вона заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Інших спадкоємців на спадщину померлої ОСОБА_4 немає.
У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
У відповідності до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
У відповідності до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
У відповідності до ч. 2.ст. 1226 ЦК України суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
У відповідності до п.7 ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
У відповідності до ч. 1. ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до ч. 4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділення з неї окремої частки, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку , будівлі або споруди.
У відповідності до ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у разі, якщо таке право оспорюється.
Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщини.
У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». вказано, що за «наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У п. 24 Постанови Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини, відмови від прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Позивач ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після двох померлих співвласників будинку та земельної ділянки на підставі їх заповітів.
Оскільки покійній матері позивача ОСОБА_2 належало на праві власності після прийняття спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , 7/8 часток жилого будинку по АДРЕСА_1 , то, відповідно, позивач має право успадкувати після неї 7/8 часток земельної ділянки площею 0.0815га по АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_4 позивач має право успадкувати 1/8 частки земельної ділянки площею 0.0815га по АДРЕСА_1 , що відповідає ч.4 ст. 120 ЗК України, ст.377 ЦК України, оскільки ОСОБА_4 була власником 1/8 частки жилого будинку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, ст. 392, 1218, 1225, 1226 ЦК України, ст.81, 89, 120 ЗК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_5 .
Повне судове рішення складено та підписано 16 березня 2023 року.
Суддя К.С.Садовський