Справа №442/8680/21
Провадження №2/442/151/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання Антоненко В.О.,

з участю представника позивача адвоката Лупака І.В.,

представника відповідача адвоката Тунського А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що вони є власниками фотостудії « ОСОБА_4 ». 17.07.2021 вони дізналися про те, що власниця фотостудії «Зефірка» ОСОБА_3 цього ж дня на сторінці її фотостудії - «zefirka-photostudio» в соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» опублікувала недостовірну та неправдиву інформацію відносно них, зокрема, дописи з фотографіями та коментарями наступного змісту: фотографія №1 «особи на фото, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , власники фотостудії « ОСОБА_4 », вночі 08.07. о 03.45 пошкодили фасад та вікна фотостудії «Зефірка» на АДРЕСА_1 . Вандалізм - новий вид конкуренції у м. Дрогобич. Відеодоказ прикріплено. Ведеться слідство»; фотографія № 2 «власник ОСОБА_5 . На цьому автомобілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 08.07. о 03.14 год. заїхавши у м. Дрогобич зі сторони с. Лішня направились до фотостудії для вчинення злочину», до даного посту прикріплені дві фотографії автомобіля білого кольору; фотографія №3 «для відслідкування зловмисників було оброблено відеоматеріал близько ста камер м. Дрогобича. Автомобіль ОСОБА_7 було зафіксовано на 30 камерах, що дало можливість з`ясувати детальний маршрут його руху», до поста прикріплено 3 (три) нечіткі фотокадри із зображенням автомобіля білого кольору; фотографія №4 «взявши все необхідне у фотостудії «Кекс», їдуть на місце злочину АДРЕСА_2 , магазин «1000 дрібниць»; на АДРЕСА_3 автомобіль марки «Hyundai» із номерним знаком НОМЕР_1 зупиняється, та особа іде на місце вчинення правопорушення…Час 03.34 год. В цей момент поки триває розфарбування фасаду і пошкодження вікон, власниця машини чекає на чоловіка, їздить паралельною вулицею», до даного посту прикріплено 3 фотографії із зображенням вулиць у вечірню пору доби; фотографія №5 у дописі наявна фотографія нібито з камери відеоспостереження, на якій міститься напис « АДРЕСА_1 , фотостудія « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 03.43 год. та зображено силует особи». Поширюючи вказану вище недостовірну інформацію, під кожним постом відповідач зверталась до читачів соціальних мереж з проханням максимального його поширення. Під вказаним дописом у соціальній мережі «Інстаграм» було 1891 вподобань, у соціальній мережі «Фейсбук» - 260 вподобань, 309 поширень допису та 59 коментарів. Пізніше, 31.07.2021 та 02.08.2021 відповідач повторно поширила на сторінці фотостудії « ОСОБА_8 » вищезазначену інформацію.

Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 24.09.2021 у справі №442/6015/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Проте, постановою судді Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 апеляційну скаргу адвоката Лупака І.В. задоволено, постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.09.2021 щодо ОСОБА_1 скасовано та закрито провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відтак, інформація в дописі є недостовірною, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи, що підтверджується згаданою постановою апеляційного суду.

У поширеній відповідачем інформації у соціальних мережах остання вказує, що позивачі є зловмисниками, направлялися до фотостудії " ОСОБА_8 " для вчинення злочину, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 причетні до пошкодження вікна та фасаду фотостудії " ОСОБА_8 ". Такий допис набув суспільного резонансу та масового обговорення в мережі Інтернет. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи. Поширення такої інформації порушує їх немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, зокрема, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушенням ними загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики та моралі, та такою, що на їх переконання, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до них, що впливає на зниження цінності їх особистості. Вищезгаданими діями ОСОБА_3 завдано шкоди їх немайновим інтересам, остання порушила їх гідність, честь та ділову репутацію. Вказане спричинило в їх адресу багато негативу, від них відвернулися друзі, знайомі та частина клієнтів відмовились від їх послуг. Вказують, що в них не було підстав та мотиву для вчинення вказаних дій. До вказаної події вони не були знайомі з відповідачем, між ними не було жодних відносин, будь-яких конфліктів, боргових зобов`язань. Отож, висвітлена відповідачем інформація щодо них є надуманою та такою, що не відповідає дійсності. Крім того, є всі підстави вважати, що такі дії зроблені з метою витіснити їх, як конкурентів, з даного бізнесу. Моральна шкода, що їм завдана, полягає у душевних та фізичних стражданнях, які вони зазнали внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме, підриву їх репутації через поширення недостовірної інформації у соціальних мережах, втрати напрацьованої клієнтської бази. Неправдиві та образливі висловлювання ОСОБА_3 дискредитували їх в очах оточуючих, друзів, знайомих, рідних, внаслідок чого вони постійно перебували у стресовому стані, що у свою чергу відобразилось на їх здоров`ї. Також позивачем ОСОБА_1 понесено матеріальні витрати на професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП на загальну суму 30135,00 грн.

Зважаючи на вищенаведене, просили суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на повагу до їх гідності, честі та недоторканність ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_3 17.07.2021 на сторінці фотостудії «Зефірка» у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм», 31.07.2021, 02.08.2021 на сторінці фотостудії «Зефірка» у соціальній мережі «Інстаграм» про причетність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до події, яка нібито мала місце 08.07.2021, під час якої було пошкоджено вікна фотостудії «Зефірка», шляхом замалювання їх балончиком з фарбою та здійснення надпису балончиком на фасаді приміщення, а також розкидання листівок з образливими висловлюваннями в адресу ОСОБА_3 та її близьких родичів; зобов`язати ОСОБА_3 спростувати розповсюджену відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недостовірну інформацію шляхом викладення ОСОБА_3 на сторінці фотостудії «Зефірка» у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі наступного тексту: «17.07.2021 на сторінці фотостудії «Зефірка» у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» та 31.07.2021, 02.08.2021 на сторінці фотостудії «Зефірка» у соціальній мережі «Інстаграм» мною поширено недостовірну інформацію відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 щодо їх причетності до пошкодження вікон та фасаду фотостудії «Зефірка», розкидання листівок з образливими висловлюваннями в мою адресу та адресу моїх близьких родичів. Під розміщеними фотографіями зроблені написи стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , що вони "зловмисники" і "вчиняють злочин"». Хочу повідомити, що вся опублікована мною інформація з даного приводу не відповідає дійсності, у зв`язку з чим, я, ОСОБА_3 , приношу свої вибачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ». Також просять стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду за поширення недостовірної інформації в розмірі 50000 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 30135 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку з розглядом даної цивільної справи.

Представник відповідача адвокат Тунський А.Р. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідач не поширювала відносно позивачів недостовірну чи неправдиву інформацію, долучені до матеріалів справи скріншоти не містять посилань на інтернет-ресурси, на яких така інформація начебто розміщена. За таких обставин відповідач не має змоги заявити клопотання про огляд і дослідження таких доказів. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Отже, подані позивачами скріншоти спірного допису не доводять факт поширення оскаржуваної інформації саме відповідачем, не є належними та допустимими доказами. За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Крім того, працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 , що був скерований до суду. Звернення відповідача до правоохоронних органів не може розглядатися як дії, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону та спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав заявника. Відсутні підстави для відшкодування матеріальних витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення, оскільки процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками (шкодою), що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Зважаючи на вказане, просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивачів 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На розгляд суду надійшла відповідь позивачів на відзив представника відповідача на позовну заяву, які зазначають, що заперечення відповідача, викладені у відзиві, необгрунтовані та такі, що підлягають відхиленню з огляду на наступне. У період з липня по вересень 2021 року власниця фотостудії «Зефірка» ОСОБА_3 незаконно опублікувала, з проханням максимального поширення, на сторінці фотостудії «Зефірка» у соціальних мережах недостовірну та неправдиву інформацію відносно позивачів. Частину з опублікованих відповідачем дописів у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» позивачами зафіксовано на мобільні телефони у вигляді знімків екрану. З метою уникнення відповідальності за свої протиправні дії відповідач видалила таку інформацію з мережі Інтернет. Зважаючи на вказане, у позивачів відсутня можливість надати посилання на веб-адресу за вказаними постами. Проте, на кожному долученому документі зазначено напис «згідно з оригіналом», дату, підпис та прізвище особи, яка завірила документ. Скріншоти дописів зі сторінки фотостудії « ОСОБА_8 », що публіковувались відповідачем у соціальних мережах, є належні, допустимі та такі, що належним чином долучені позивачами до матеріалів позовної заяви. З наявних у матеріалах справи доказів підтверджується, що поширена відповідачем інформація безпосередньо стосувалася позивачів, спірна опублікована інформація містила вислови із чітким визначенням фактів, а тому вважають таку не оціночним судженням, а фактичною інформацією, правдивість якої може бути підтверджена або спростована. На підтвердження недостовірності спірної інформації вказує і постанова Львівського апеляційного суду від 18.10.2021, якою скасовано постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду від 24.09.2021, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Крім того, під час розгляду справи №442/6015/21 про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 визнала та ствердила, що нею поширювалася така інформація через особисті сторінки в соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм», що підтверджується аудіозаписом судового засідання, твердження відповідача про причетність до правопорушення позивачів стверджується матеріалами за її заявою до Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області. Отже, доводи представника відповідача, викладені у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать фактичним обставинам справи та не спростовують позовних вимог.

У судовому засідання представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить такі задоволити. Доповнив, що дійсно мало місце пошкодження фасаду фотостудії відповідача невідомими особами. Проте, відповідач у своїх дописах в соціальних мережах звинувачувала власників фотостудії «Кекс», що є недобросвісною конкуренцією. Твердження відповідача щодо протиправних дій позивачів перевірялися у межах справи про адміністративне правопорушення. Працівниками поліції складено протокол. Постановою Львівського апеляційного суду скасовано постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, в якій зазначено про відсутність події та складу злочину в діях ОСОБА_1 . Зважаючи на вказане, дії відповідача є поширенням недостовірної інформації відносно позивачів великому (невизначеному) колу осіб та містить твердження про неправомірні дії позивача щодо пошкодження майна. Під час розгляду в суді адміністративної справи всі спірні дописи були видалені, тому відсутня можливість подачі їх в електронному варіанті. Скріншоти спірних дописів здійснені зі сторінки фотостудії «Зефірка» у згаданих соцмережах, що вбачається з роздруківок, долучених до позовної заяви. А матеріальна шкода - це витрати, понесені позивачем на послуги адвоката під час розгляду справи про адміністративну відповідальність відносно ОСОБА_1 .

Представник відповідача - адвокат Тунський А.Р. заперечив щодо задоволення позовних вимог та зазначив, що знімки екрану мобільного телефона не є належними доказами, щоб зрозуміти чи такі докази існують в оригіналі. Зазначив, що будь-який веб-сайт має свою інтернет адресу, проте таких посилань долучені роздруківки скріншотів не містять. Отож, відсутня можливість перевірити правдивість таких. ОСОБА_3 стверджує, що не поширювала зазначену в позовній заяві інформацію відносно позивачів. Вказав, що він не заперечує той факт, що відповідач є власником фотостудії «Зефірка» та що вона зверталася в правоохоронні органи по факту пошкодження її майна. Додатково вказав, що документи щодо витрат на професійну правову допомогу будуть подані ним після ухвалення судом рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про таке.

Згідно роздруківок, долучених до матеріалів справи, на публікаціях «zefirka-photostudio» 17.07.2021, 31.07.2021 та 02.08.2021 зазначено наступне. На фотографії №1: «особи на фото, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , власники фотостудії « ОСОБА_4 », вночі 08.07. о 03.45 пошкодили фасад та вікна фотостудії «Зефірка» на АДРЕСА_1 . Вандалізм - новий вид конкуренції у м. Дрогобич. Відеодоказ прикріплено. Ведеться слідство». На фотографії № 2: «Власник ОСОБА_5 . На цьому автомобілі ОСОБА_5 та ОСОБА_11 о 03.14 год. заїхавши у м. Дрогобич зі сторони с. Лішня направились до фотостудії для вчинення злочину. Маршрут руху». До даного посту прикріплені дві фотографії автомобіля білого кольору. На фотографії №3: «для відслідковування зловмисників було оброблено відеоматеріал близько ста камер м. Дрогобича. Автомобіль ОСОБА_7 було зафіксовано на 30 камерах, що дало можливість з`ясувати детальний маршрут його руху». Також у цьому пості наявні фотокадри із зображенням автомобіля білого кольору та зазначенням адрес. На фотографії №4: «взявши все необхідне у фотостудії «Кекс», їдуть на місце злочину АДРЕСА_2 , магазин «1000 дрібниць»; на АДРЕСА_3 автомобіль марки «Hyundai» із номерним знаком НОМЕР_1 зупиняється, та особа іде на місце вчинення правопорушення…Час 03.34 год. В цей момент поки триває розфарбування фасаду і пошкодження вікон, власниця машини чекає на чоловіка, їздить паралельною вулицею». До даного посту прикріплено 3 фотографії із зображенням вулиць та машини у темну пору доби, маршрут автомобіля. На фотографії №5: у дописі наявна фотографія з камери відеоспостереження, на якій міститься напис « АДРЕСА_1 , фотостудія «Зефірка» 03.43 год. та зображено силует людини. Під вказаними дописами висловлено прохання максимального їх поширення.

Також до позовної заяви долучені роздруківки скріншотів інших дописів з веб-сторінки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та повідомлень з веб-сторінок « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 » без зазначення - кому такі адресовані, зокрема, якій фотостудії.

Згідно листа-відповіді Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 27.09.2021 за № 3-35/8759 повідомлено адвоката ОСОБА_12 про те, що згідно пояснень чергових, з відеоспостереження КП «Муніципальна варта», які в липні 2021 року знаходилися на чергуванні, інформацію з камер відеоспостереження громадянину ОСОБА_13 вони не надавали. Інформація з камер відеоспостереження надається виключно з дозволу директора підприємства і на підставі заяви зацікавленої особи. У липні 2021 року згідно журналу реєстрації вхідної документації було одне звернення Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.07.2021 за №11598/52/04-21 з проханням надати доступ до камер відеоспостереження за період з 03.00 год 08.07.2021 до 06.00 год 08.07.2021 для встановлення можливих свідків та очевидців, а також особи правопорушника, які мають відношення до матеріалів справи ІТС ІПНП за №7734 від 12.07.2021.

Як вбачається з постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.09.2021 у справі №442/6015/21, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 3 (трьох) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одну) гривню. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір. Постановою Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 у справі №442/6015/21 постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.09.2021 щодо ОСОБА_1 скасовано та закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 29.09.2021 відповідно до договору про надання правової допомоги №01/2021-а від 19.08.2021 видно, що адвокат Лупак І.В. та клієнт ОСОБА_1 склали цей акт про те, що згідно з договором про надання правової допомоги №01/2021-а від 19.08.2021 адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні види робіт: юридичні послуги щодо захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду Дрогобицьким міськрайонним судом протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП. Загальна сума витрат, понесених клієнтом у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції складає 24135 грн.

Відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 22.10.2021 відповідно до договору про надання правової допомоги №02/2021-а від 29.09.2021, адвокат Лупак І.В. та клієнт ОСОБА_1 склали цей акт про те, що згідно з договором про надання правової допомоги №02/2021-а від 29.09.2021 адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні види робіт: юридичні послуги щодо захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду Львівським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Хомика А.П. від 24.09.2021, згідно якої, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУПАП. Загальна сума витрат, понесених клієнтом у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції складає 6000 грн.

До матеріалів справи долучені копії матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , а саме: заява ОСОБА_3 з проханням притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №108868, пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_2 пояснила, що день публікації допису 17.07.2021 відбився негативно на її житті, зокрема, здоров`ї, діловій репутації, оскільки відповідач публікувала допис на офіційній сторінці фотостудії « ОСОБА_8 » у соцмережах «Інстаграм» та «Фейсбук» тричі ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , 31.07.2021, 02.08.2021) про те, що ОСОБА_2 є злочинцем. Відповідач у соцмережах просила поширювати спірний допис. У цих постах написані образливі слова, багато негативу. Такий переглянула велика кількість коритувачів соцмереж, набрав багато вподобань. Перший пост зберігався два дні, оскільки «Інстаграм» видалив його, так як вони скаржилися на цю публікацію в соцмережі. Пости були розміщені в соцмережах до моменту подачі нею та чоловіком даного позову. Вважає такі дії протиправною конкуренцією. Клієнтів її фотостудії «Кекс» значно зменшилося. Роздруківки, що долучені до позовної заяви, це скріншоти з офіційних сторінок фотостудії відповідача у соцмережах, з якої публікувалися дописи ОСОБА_3 . Остання зверталася в поліцію з приводу пошкодження фасаду її приміщення. У суді була справа про адіміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Також у зв`язку зі зверненням відповідача в поліцію їй завдано матерільної шкоди, а саме, нею понесені витрати на послуги адвоката в справі про адміністративне правопорушення відносно її чоловіка. Також не заперечила той факт, що 08.07.2021 вночі переміщувалася на власному автомобілі по місту Дрогобичу, а на видрукуваних скріншотах зображено їхній з чоловіком автомобіль.

Свідок ОСОБА_18 зазначила, що працює фотографом та стежить за веб-сторінками фотостудій в соціальних мережах. У липні 2021 року на сторінці фотостудії «Зефірка» (в шапці профілю зазначено, що власник фотостудії є ОСОБА_3 ) у соціальних мережах «Інстаграм» та «Фейсбук» ОСОБА_3 вела запис блогу самостійно, поширила негативну інформацію щодо позивачів, просила здійснити максимальне поширення допису іншими користувачами соціальних мереж, особисто коментувала свій допис. З опублікованого відеозапису не можна встановити, хто пошкодив фасад фотостудії, оскільки такий запис містить лише силует людини. Під вказаним дописом залишено багато негативних коментарів відносно ОСОБА_1 , що вплинуло на його репутацію. На даний час фото та відеозапис на сторінці фотостудії «Зефірка» відсутні. Додатково зазначила, що такі записи можна архівувати або видалити. Зі сторінки фотостудії «Зефірка» здійснювати допис міг будь-хто, проте вважає, що здійснювала це відповідач. Відеозапис про пошкодження фасаду фотостудії ОСОБА_3 здійснила репост на сторінку фотостудії в соціальних мережах з особистої веб-сторінки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 вказала, що бачила допис відповідача про вандалістичні дії позивачів 07.07.2021 щодо її приміщення в соціальних мережах «Інстаграм» та «Фейсбук». ОСОБА_3 ще 16.07.2021 писала допис про те, що перед відкриттям фотостудії фасад такої пошкоджено, а спірний допис опублікувала 17.07.2021. Така інформація викликала шквал негативу зі сторони користувачів соціальних мереж, від якого позивач ОСОБА_20 не могла оговтатися. На цей допис скаржилися, в тому числі вона, тому «Інстаграм» видалив його. Відповідач вдруге опублікувала таку інформацію із зазначенням того факту, що «Інстаграм» видалив допис. Ці дописи були як на особистій сторінці, так і на сторінці фотостудії «Зефірка». Також є відео, де ОСОБА_3 зачитує лист. Повторні дописи зберігалися досить тривалий час. Опублікований втретє допис невідомо хто видалив. У спірному дописі на першій світлині зображені позивачі з описом про те, що вони їхали вночі до фотостудії «Зефірка», а пізніше ОСОБА_1 розмалював її фасад, що такі здійснили акт вандалізму, тобто, відповідач чітко вказувала на позивачів.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що на сторінці фотостудії « ОСОБА_8 » та на особистій сторінці відповідача у соцмережах «Інстаграм» та «Фейсбук» була опублікована неправдива інформація про фотостудію « ОСОБА_4 ». 17.07.2021 вона побачила допис із зображенням позивачів та автомобіля. У вказаному дописі описується про акт вандалізму, висловлено прохання масового поширення його користувачами соцмереж. Такий набрав великого розголосу. ОСОБА_2 дуже переживала з цього приводу, плакала. На сторінці фотостудії «Зефірка» відповідач публікувала відео, в яких закликала до поширення згаданого допису. Пізніше на сторінці ОСОБА_3 та її фотостудії опубліковано допис про проведення нею розслідування щодо пошкодження позивачами фасаду фотостудії «Зефірка». Перший допис видалив «Інстаграм», в кінці липня відповідач повторно опублікувала допис. У відеозверненні ОСОБА_3 підтвердила той факт, що перший допис видалив « ОСОБА_22 ». Третій такий допис був видалений з мережі Інтернет через досить тривалий час. Крім того, відповідач публікувала дуже багато відеозвернень про цю подію, де стверджувала про пошкодження її приміщення позивачами. Вказала, що їй відомо, що ОСОБА_3 зверталася в поліцію.

При наданні показань у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_2 , зазначила, що вона є директором школи, 17.07.2021 - 18.07.2021 до неї подзвонили колеги по роботі, знайомі, які розказали про допис ОСОБА_3 . Після чого вона зайшла в соціальні мережі, де на сторінці відповідача побачила відеозапис про те, що її дочка та зять (із зазначенням прізвища останніх) пошкодили фасад фотостудії «Зефірка», а також висловлено прохання таку інформацію поширювати. Відповідач дозволила собі звинувачувати її дочку в діях, які остання не вчиняла, називала злочинцем. Ярина дуже плакала, переживала. Така подія дуже негативно вплинула на їх здоров`я. Вказаний пост видалявся, пізніше повторно публікувався. Допис зберігався на загаданих сторінках соцмереж до визнання судом її зятя Вати невинним і подання позивачами позовної заяви.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Згідно частини 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про інформацію" інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Слід мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

У пунктах 18 та 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер.

Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.

Позивачі, звертаючись до суду з позовом, посилаються на те, що відповідачем в мережі Інтернет викладено дописи, які містять недостовірну інформацію та порушують їх права на повагу до їх честі, гідності та недоторканість ділової репутації, завдають моральної шкоди.

Позивачі, як доказ розповсюдження спірної недостовірної інформації про них, долучили до позовної заяви скріншоти з текстом такої інформації, яка, за їхнім твердженням, поширена на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в соціальних мережах «Інстаграм» та «Фейсбук», що належить відповідачу, та CD-R диск з вмістом цих скріншотів.

У статті 1 Закону України «Про телекомунікації» зазначено: домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 року № 327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайтів органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське і суміжні права» власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Фейсбук та Інстаграм є соціальними, загальнодоступними мережами, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь - яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет-мережа при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію, неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.

Надані позивачем скріншоти тексту поширеної інформації в соціальних мережах не доводять факт її поширення саме відповідачем, оскільки будь-хто може зареєструватися у «Фейсбук» чи «Інстаграм» під будь-яким іменем і створити сторінку, на яку завантажити будь-які фотографії та інформацію будь-якого змісту.

Разом з тим, долучені роздруківки сторінки веб-сайту в мережах з викладеним на ній текстом, що є у вільному доступі, не є доказами в розумінні статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, так як найперше не є достовірними даними, з яких можна встановити дійсні обставини, не є офіційними документами, достовірність інформації на зроблених скріншотах не підтверджена. Отже, не є письмовим і електронним доказом і не є доказом розміщення публікації в інтернет мережі саме відповідачем. Публікація тексту сама по собі не є доказом причетності безпосередньо відповідача до її висвітлення. Знімки екрану не містять посилання на веб-адресу розміщення інформації, що виключає можливість встановити його походження, джерела, автора, вебсайт.

Суд звертає увагу, що вимоги до електронних доказів встановлені ст. 100 ЦПК України, якою передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ч. 4). Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5).

Зважаючи на неподання оригіналів електронних доказів, враховуючи висловлені представником відповідача сумніви у достовірності поданих позивачем роздруківок, суд на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України не бере їх до уваги при оцінці доказів.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 568/879/17 (провадження № 61-45041св18), «місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу».

Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі № 711/9146/16-ц (провадження № 61-20453св18) зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі.»

Оскільки на момент розгляду справи на сторінці «zefirka-photostudio» відсутній спірний допис, що підтверджено представником позивачів, а надані знімки екрану з веб-сайту у мережі Інтернет не містять посилання на веб-адреси їх розміщення, суд позбавлений можливості провести огляд і дослідження інформації у місці її знаходження на Інтернет-ресурсах з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі.

Як вже зазначалося вище, за правилом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З долученого аудіозапису судового засідання у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , з наданих пояснень потерпілої ОСОБА_3 у згаданій справі вбачається, що остання вказує на здійснення нею публікації у соціальній мережі «Інстаграм» відеозапису пошкодження фасаду її майна невідомою особою, а оскільки оглядачі публікації повідомили їй про те, що впізнали на цьому відео ОСОБА_1 , то й вона про це зазначила. Однак, із вказаного неможливо встановити веб-сторінку, на якій згаданий відеозапис було опубліковано, а надто, не озвучено текст допису, що публікувався, що не може беззаперечно свідчити на поширення інформації, зазначеної у позовній заяві.

Крім того, відсутні також докази на підтвердження того, що саме відповідач здійснює публікації на веб-сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Як доказ недостовірності вказаної інформації позивачі вказують, зокрема, на постанову апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

При цьому, ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечила, що на наданих ними фото зображений автомобіль, яким користуються позивачі. У свою чергу, суддею суду апеляційної інстанції у згаданій постанові зазначається, що з досліджених ним відеозаписів камер спостереження, долучених до матеріалів справи, вбачається, що на них відображено пересування білого автомобіля вулицями міста Дрогобича в нічний період доби, окрім того, на відеозаписі з камери спостередення неподалік фотостудії "Зефірка" видно, як чоловік спортивної статури наносить написи на фасад та вікно фотосалону, проте, встановити особу з вищевказаного відеозапису неможливо, оскільки обличчя чоловіка закрите маскою; окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про свідків події, яка відбулася 8 липня 2021 року в м.Дрогобичі.

Разом з тим, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_23 та не бере їх до уваги, оскільки остання є матір`ю позивача ОСОБА_2 , а відтак, на об`єктивність і повноту показань свідка про відомі їй обставини могли впливати інші існуючі неправові зв`язки між свідком і сторонами, зокрема, родинні, моральні та психологічні фактори, які при дослідженні та оцінці показань свідків судом підлягають урахуванню.

Що ж стосується показань інших свідків, слід зазначити, що такими не доводиться беззаперечний факт поширення оспорюваної інформації саме відповідачем. Зазначені показання не є достатніми доказами в розумінні статті 80 ЦПК України.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність юридичного складу правопорушення, яке є підставою для захисту порушеного права у спосіб, передбачений ст. 277 ЦК України, оскільки у даному випадку позивачами не доведений факт поширення відповідачем інформації, яка стосується позивачів, як необхідний елемент юридичного складу такого правопорушення.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з вищенаведеного, дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить достатнього належного підтвердження поширення відповідачем інформації, яку позивачі просять спростувати у своїх позовних вимогах, а тому приходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

У зв`язку з цим суд не досліджує повно та всебічно характер поширеної інформації та не здійснює оцінку її достовірності.

Відповідно, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачів у частині стягнення моральної шкоди.

Стаття 23 ЦК України гарантує право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України шкода честі, гідності та ділової репутації є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Оскільки судом не встановлено факту заподіяння відповідачем шкоди честі, гідності та ділової репутації позивачів, то й, відповідно, відсутня вина відповідача у заподіянні позивачам моральної шкоди.

Слід також звернути увагу, що позивачі, серед іншого, просять спростувати розповсюджену щодо них інформацію шляхом публікації відповідного тексту в соціальних мережах та вибачення перед позивачами.

Частина друга статті 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до пунктів 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Поряд з тим, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За положеннями ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина в заподіянні шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Отже, понесені витрати на правову допомогу в іншій справі, які позивачі просять стягнути, не можуть бути відшкодовані в порядку і на підставі ст.1166 ЦК України.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2023.

Суддя Марія Грицай