Справа № 216/585/20
провадження 2/216/231/23
РІШЕННЯ

іменем України

18 квітня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю

секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що приблизно 1,5 роки тому розірвав шлюб з ОСОБА_3 , у них народилась донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення донька мешкає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з напруженими відносинами з матір`ю дитини та забороною її батьками бачитися з дитиною, позивач звернувся до Центрально-Міської районної у місті ради та отримав рішення №236 від 16 жовтня 2019 про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідно до рішення, позивач має право 1 та 3 суботу з 9:00 до 13:00 годин бачитися з дитиною у присутності матері на нейтральній території міста. Так, 09 листопада 2019 року, у перша суботу листопада 2019 року, позивач мав намір зустрітися з донькою, телефонував колишній дружині, однак остання не піднімала слухавку та (або) відповідав її співмешканець на ім`я ОСОБА_5 , казав про те, щоб позивач не телефонував його дружині. Після цього позивач вирішив прийти за місцем мешкання дружини, однак не зміг потрапити до тамбуру, тому подзвонив до сусідньої квартири де попросив, зайти до тамбуру, щоб постукати або подзвонити у дзвінок у сусідні двері квартири АДРЕСА_2 . Після того як двері відчинились, вийшов співмешканець колишньої дружини ОСОБА_5 відповідач по справі та словесно почав вимагати, щоб позивач покинув приміщення тамбуру, одночасно схвативши позивача за шию та своїми діями направив до виходу, тримаючи за ліву руку. Позивач вийшов з приміщення тамбуру. Опинившись в під`їзді ОСОБА_5 кричав, щоб позивач покинув квартиру та йшов геть, захищаючись позивач почав прибирати руки відповідача від себе, однак останній наніс 4-5 ударів в сторону голови, натягнув на неї куртку та направив позивача у бік сходів. Окрім цього, відповідач є співробітником патрульної поліції та неодноразово погрожував застрелити позивача, забороняв бачитись з донькою. В результаті активних дій відповідача, позивач вдарився в стіну під`їзду головою та тильною частиною тіла. Всі дії відбувалися на протязі 30-50 секунд. Після чого, позивач самостійно направився до виходу з під`їзду, зателефонував на гарячу лінію поліції та потім зі співробітниками УПП поїхав до відділу поліції. 11.11.2019, позивач звернувся до травмпункту Криворізької МКЛ №2 КМР для отримання медичної допомоги. Відповідно до томографії протоколу дослідження під`язичної кістки та шийного відділу хребта, у позивача виявлено ступенеобразну деформацію синхондрозу між великим рогом і тілом під`язичної кістки з права. Відповідно до медичної виписки у позивача виявлено перелом другої п`ясної кістки лівої кисті, пф. 1 ст. Згідно з лікарняними листами, позивач знаходився на лікуванні з 19 листопада по 27 листопада 2019 року. Спричинені позивачу тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. Під час лікування позивачем було витрачено гроші на придбання ліків та лікарських засобів. Окрім цього, в гаражному кооперативі, де позивач працював автослюсарем (проводив ремонт транспортних засобів), середній щомісячний дохід складав 25000 гривень, тобто за два місяці, матеріальні збитки склали 50000 тисяч гривень. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 50000 гривень. Наявність цієї шкоди пояснюється тривалими фізичними стражданнями, які він переніс та продовжує відчувати до цього часу внаслідок отриманих ушкоджень, а також у стражданнях, викликаних хворобливим станом зламаної руки, позивач не може жити повноцінним життям, не має можливості працювати, не може забезпечити себе мінімальними витратами, які необхідні для життя, окрім цього, не має змоги займатися фізкультурою та перебуває у пригніченому стані. Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 50000,00 грн, моральну шкоду, в розмірі 50000,00 грн. та судові витрати.

Під час розгляду справи позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Латюк та інші проти України» від 27.10.2022 суд констатував порушення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з надмірною тривалістю цивільних проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що неявка відповідача, який повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання є зловживанням ним своїми процесуальними правами, які передбачені чинним законодавством, що призводить до зволікання розгляду даної справи, а тому, суд, враховуючи, що вказана цивільна справа перебуває у провадженні суду з січня 2020 року, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, визнавши їх достатніми для ухвалення рішення у справі вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини;

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав до суду такі докази:

- довідку з КП «Криворізька МКЛ №2» КМР від 09.11.2019, з якої вбачається, що у позивача діагностовано закритий злам під`язикової кістки, забій гортані;

- виписку із медичної карти стаціонарного хворого від 27.11.2019, відповідно до якої позивач з 19.11.2019 по 27.11.2019 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Криворізька міська лікарня №5» КМР з діагнозом: З/перелом 2ої п`ястної кістки лівої кисті, пф 1 ст.;

- довідку з кабінета комп`ютерної томографії від 11.11.2019;

- витяг з ЄРДР від 27.12.2019, з якого вбачається, що 27.12.2019 на підставі заяви ОСОБА_1 про злочин від 09.11.2019, щодо отримання ним тілесних ушкоджень, до ЄРДР було внесені відомості за №0002260, за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України;

- квитанції на придбання ліків;

- акти приймання-передачі виконаних робіт від 07.08.2019 та від 08.09.2019, в яких зазначено вартість робіт, які виконував позивач, працюючи автослюсарем.

Поряд з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що станом на 17.01.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002260 від 27.12.2019 за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України було направлено за підслідністю до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтава та до СВ Криворізького РУП не поверталось.

Крім цього, у провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002089 від 27.11.2019 за обвинуваченням позивача - ОСОБА_1 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому, відповідно до матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування були встановлені такі фактичні обставини справи: 09 листопада 2019 року, приблизно о 10.00 годині, ОСОБА_1 прийшов до помешкання своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - до квартири АДРЕСА_3 , де між ними, на ґрунті раніше існуючих особистих неприязних відносин, виникла сварка. В цей час у вказану сварку втрутився, присутній у квартирі чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зробив ОСОБА_1 зауваження з приводу його неправомірної поведінки та попросив останнього залишити їх помешкання. Вказані висловлювання ОСОБА_2 викликали у ОСОБА_1 почуття гострої особистої неприязні до ОСОБА_2 та намір на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, за вказаних мотивів. Після чого, ОСОБА_1 , 09.11.2019, приблизно о 10:05 годин, знаходячись в приміщенні коридору квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, з мотивів раптово виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, і бажаючи їх настання, обома кулаками зі значною силою наніс ОСОБА_2 не менше двох ударів в область обличчя. ОСОБА_2 , бажаючи припинити протиправні дії ОСОБА_1 , обхопив останнього обома руками за тулуб, та вивів його до тамбурної перегородки вказаної квартири, де ОСОБА_1 , звільнившись від утримання, продовжуючи свої умисні дій. спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 зі значною силою наніс останньому не менше трьох ударів обома кулаками в область голови та обличчя. Після чого, припинивши свої злочинні дії покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Внаслідок умисних дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців голови та обличчя, які відповідно до висновку СМЕ №226 від 25.02.2020, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Під час розгляду кримінальної справи обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2021 позивача ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002089 від 27.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито.

Таким чином, в межах розгляду даної цивільної справи достовірно встановити за яких обставин позивач отримав тілесні ушкодження, указані в медичних довідках, не представилось можливим та позивач не навів суду належних та допустимих доказів на підтвердження вини саме відповідача у спричиненні йому будь-якої шкоди (матеріальної або моральної). Позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судових витрат, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ