Дата документу 22.02.2023 Справа № 334/600/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/600/22 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/465/23 Ісаков Д.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенка Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - Тіхомірова Олександра Борисовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Журавльова Зоря Владленівна, про визнання іпотеки такою, що припинена та зняття заборони відчуження на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Журавльова З.В., про визнання іпотеки такою, що припинена та зняття заборони відчуження на квартиру, посилаючись на те, що 03 жовтня 2007 року між ним та ПАТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступник АТ «Креді Агріколь Банк») було укладено договір кредиту № 226/708975, за умовами якого банк надав йому грошові кошти у сумі 42 700,00 доларів США.

Для забезпечення виконання передбачених цим кредитним договором зобов`язань між ним та АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступник АТ «Креді Агріколь Банк») укладено договір іпотеки № 71 від 03 жовтня 2007 року, предметом якого є квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Журавльвою З.В. вчинено заборону відчуження на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка накладена 03 жовтня 2007 року та зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2020 року у справі № 2-7051/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» 313 984,71 грн., які складались з заборгованості по кредиту, простроченої заборгованості по кредиту, заборгованості по відсоткам, простроченої заборгованості по відсоткам, простроченої заборгованості по пені, процентній ставці та комісійній винагороді.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2013 року замінено у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «Індустріально-експортний банк» на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

29 квітня 2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-7051/2010 виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Акріколь Банк» заборгованості у сумі 313 984,71 грн.

В ході виконавчого провадження № 60443324 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. було стягнуто основний борг у сумі 290 327,85 грн., основну винагороду приватного виконавця у сумі 29 032,79 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 4 986,00 грн.

27 жовтня 2021 року приватним виконавцем Проценко Д.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено: "Сума боргу за виконавчим документом, основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження стягнуті та перераховані. Виконавчий документ виконано фактично у повному обсязі".

Таким чином вбачається, що заборгованість за кредитним договором № 226/708975 від 03 жовтня 2007 року сплачена ОСОБА_1 у повному обсязі.

24 грудня 2021 року на адресу AT «Креді Агріколь Банк» було направлено заяву про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів, яку відповідач отримав 28 грудня 2021 року.

Письмової відповіді від AT «Креді Агріколь Банк» отримано позивачем не було. Свій обов`язок щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна відповідач не виконав, враховуючи наступне.

З інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема Державному реєстрі Іпотек, стосовно житлового квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що вищезазначене нерухоме майно перебуває в іпотеці, запис № 5780821, підстава іпотечний договір, 1054, від 13 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Журавльовою З.В., іпотекодержатель AT «Креді Агріколь Банк», боржник ОСОБА_1 .

Також, відповідно до записів Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів - нерухомого майна щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що відносно вказаного нерухомого майна наявні записи про обтяження на підставі договору іпотеки від 03 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Журавльовою З.В., особа, майно якої обтяжується - ОСОБА_1 .

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати іпотеку за договором іпотеки № 71 від 03 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1054, укладений між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 такою, що припинена; зняти заборону відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,79 кв.м, що виникла на підставі договору іпотеки №71 від 03 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Індустріально-експортний банк», посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В. (номер у реєстрі 95), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого мана шляхом вилучення записів про обтяження та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано іпотеку за договором іпотеки № 71 від 03 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1054, укладений між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 такою, що припинена.

Знято заборону відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,79 кв.м, що виникла на підставі договору іпотеки № 71 від 03 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В. (номер у реєстрі 95), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого мана шляхом вилучення записів про обтяження.

Стягнуто з акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 9 992 грн. 40 коп., які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. та судового збору у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ «Креді Агріколь Банк» - Тіхоміров О.Б. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Залишилось поза увагою існування наявної заборгованості на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2022 року у справі № 334/742/22, яке набрало законної сили та на даний час не виконане. Судом в порушення норм процесуального права розглянуто вимогу про стягнення витрат на правову допомогу без отримання доказів, які підтверджують такі витрати. Залишилось поза увагою, що розмір відшкодування є неспіврозмірним завищеним та не підтвердженим у встановленому законом порядку. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в повному обсязі відмовити у задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Вважає, що суми, передбачені ст. 625 ЦК України мають компенсаційний характер, а тому не входять до складу основного зобов`язання, яке є припиненим виконанням, у зв`язку з чим припинення додаткового зобов`язання у вигляді іпотеки також є правомірним. Зазначає, що судом було враховано співмірність судових витрат на правничу допомогу. Просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступник АТ «Креді Агріколь Банк») було укладено договір кредиту № 226/708975, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 42 700 доларів США. У забезпечення виконання передбачених цим кредитним договором зобов`язань між сторонами було укладено договір іпотеки № 71 від 03 жовтня 2007 року, предметом якого є квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Журавльвою З.В. вчинено заборону відчуження на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка накладена 03 жовтня 2007 року та зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2020 року у справі № 2-7051/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» 313 984,71 грн., що складались з заборгованості по кредиту, простроченої заборгованості по кредиту, заборгованості по відсоткам, простроченої заборгованості по відсоткам, простроченої заборгованості по пені, процентній ставці та комісійній винагороді.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2013 року замінено у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «Індустріально-експортний банк» на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

29 квітня 2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-7051/2010 виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Акріколь Банк» заборгованості у сумі 313 984,71 грн.

В ході виконавчого провадження № 60443324 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. стягнуто вказану заборгованість, та винесено постанову від 27 жовтня 2021 року про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено: "Сума боргу за виконавчим документом, основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження стягнуті та перераховані. Виконавчий документ виконано фактично у повному обсязі".

24 грудня 2021 року на адресу AT «Креді Агріколь Банк» позивачем було направлено заяву про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів, яку відповідач отримав 28 грудня 2021 року, однак письмової відповіді від AT «Креді Агріколь Банк» не надійшло.

З інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема Державному реєстрі Іпотек, стосовно житлового квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що вищезазначене нерухоме майно перебуває в іпотеці, запис № 5780821, підстава іпотечний договір, 1054, від 13 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Журавльовою З.В., іпотекодержатель AT «Креді Агріколь Банк», боржник ОСОБА_1 .

Відповідно до записів Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів - нерухомого майна щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що відносно вказаного нерухомого майна наявні записи про обтяження на підставі договору іпотеки від 03 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Журавльовою З.В., особа, майно якої обтяжується - ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вважав доведеним факт припинення основного зобов`язання шляхом виконання, а отже прийшов до висновку про наявність підстав для припинення додаткового зобов`язання - іпотеки.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановив, що кредитор звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2020 року у справі № 2-7051/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» 313 984,71 грн.

Вказане рішення виконано в повному обсязі 27 жовтня 2021 року, у зв`язку з чим приватним виконавцем Проценко Д.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, 27 жовтня 2021 року є датою, коли зобов`язання позивача перед банком за кредитним договором припинилося.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Отже, встановивши в оскаржуваному рішенні факт виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про стягнення з нього всієї суми заборгованості за цим договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зобов`язання за кредитним договором припинилися на підставі статті 599 ЦК України 27 жовтня 2021 року, тобто в день остаточного погашення заборгованості, стягнутої судовим рішенням.

Разом з тим, абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

З огляду на викладене, висновок місцевого суду про визнання припиненою іпотеки та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зняття заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна, у зв`язку з тим, що основне зобов`язання припинилося виконанням є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача, викладене в апеляційній скарзі на невиконання позивачем рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2022 року у справі № 334/742/22, яким з ОСОБА_1 було стягнуто на користь банку 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та інфляційні витрати.

Так, право кредитора на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України є законним, однак вказані правовідносини та зобов`язання існують в силу Закону, а не договору, в той час як договірні зобов`язання є припиненими у зв`язку з їх виконанням, у зв`язку з чим невиконання позивачем рішення суду про стягнення з нього компенсацій, передбачених ст. 625 ЦК України не впливає на факт припинення основного зобов`язання та іпотеки.

Вказані висновки відповідають позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), а також висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 344/17498/20 (провадження № 61-17813св21) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21).

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що могли бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - Тіхомірова Олександра Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 27 лютого 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко