Номер провадження: 22-ц/813/3730/23
Справа № 523/6987/21
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Сувертак І.В., у м. Одеса,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп»,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування якого вказала, що ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за те, що він 18 липня 2019 року о 23 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одеса, рухаючись по вул. Чорноморського козацтва, 41, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet Malibu державний номерний знак НОМЕР_2 (після зміни 15 лютого 2020 року НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_3 , яка здійснювала рух попереду нього та виконувала поворот ліворуч на вул. М. Плигуна. В результаті дорожньо- транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року, залишеною в силі постановою Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

31 березня 2020 року судовим експертом Федотовим Ф. В. складено висновок експертного дослідження № 6694 по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля Chevrolet Malibu, державний номерний знак НОМЕР_3 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Malibu, державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, яке сталося 18 липня 2019 року, становить 229815,90 грн; вартість матеріального збитку - 248742,24 грн; за складання висновку - 2500 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму відновлювального ремонту та матеріального збитку, в розмірі 251242,24 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 21 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнив повністю.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки автомобіль Chevrolet Malibu державний номерний знак НОМЕР_3 , отримав пошкодження, і позивачу, як власнику зазначеного автомобіля, матеріальна шкода не відшкодована.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме судом першої інстанції справа розглядалась без участі сторін, відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи. Крім того, судом першої інстанції не розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».

Відповідач також вважає висновок суду про врахування позиції Верховного Суду, викладеній в постанові № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року помилковим та зазначає, що Велика Палата Верховного Суду 04 липня 2018 року при розгляді справи № 755/18006/15-ц відступила від вказаного висновку та зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

ОСОБА_2 вказує, що загальний розмір ліміту відповідальності відповідача за двома договорами страхування складає 300000 грн, тобто повністю покриває завдану внаслідок ДТП шкоду, яка відповідно до висновку судового експерта Федотова Ф.В. складає 251242 грн.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 згідно відомостей Автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» зареєстрований у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року залишити без змін. Посилаючись на те, що зверталась 15 вересня 2020 року до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування, що свідчить про докладення усіх можливих способів вирішення питання про стягнення шкоди у позасудовому порядку однак, отримала відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском річного строку на звернення, який на думку позивача пропущено через недобросовісну поведінку відповідача.

ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України, зазначила, що в порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту прав осіб, які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини, тому, на думку позивача, тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку має здійснюватись з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників справи.

З приводу посилань відповідача на висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, позивач зазначила, що вказана позиція не є актуальною, оскільки 04 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду відступила від цього висновку та ухвалила нову правову позицію (справа № 755/18006/15-ц), при цьому правовідносини даної справи не є подібними до правовідносин у справі № 755/18006/15-ц.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження, яка направлялася ОСОБА_2 , повернута до суду із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою від 24 жовтня 2022 року Одеський апеляційний суд залучив до участі у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» в якості третьої особи без самостійних позовних вимог.

Копію ухвали Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, а також копію позовної заяви, копію рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року, ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» отримало 24-25 жовтня 2022 року на електронну адресу.

В поясненнях, які надійшли на електронну пошту Одеського апеляційного суду представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» зазначив, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, зі спливом якого у страховика виникає право відмови у виплаті страхового відшкодування. У даному випадку позивач з заявою про виплату страхового відшкодування звернулась до страховика після спливу річного строку, тому Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Позивач в судове засідання не з`явилась про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 - Фомічов Ігор Олегович, приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Відповідач 20.02.2023 року через електронну пошту подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 20.02.2023 року, у зв`язку з тим, що перебуває в рейсі на кораблі, приймати участь в режимі відеоконференції не має змоги.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, відповідач є скаржником і його позиція викладена в апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, скаржник не навів у клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути скаргу за відсутності відповідача, а також не мотивував необхідність його безпосередньої явки до суду, а також враховуючи строки розгляду справи.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності відповідача.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль «Chevrolet Malibu» державний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження, і ОСОБА_1 , як власнику зазначеного автомобіля, матеріальна шкода не відшкодована, матеріали справи протилежного не містять.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2019 року о 23 год 45 хв в ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись в м. Одеса, по вул. Чорноморського козацтва, 41 не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Malibu», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , яка здійснювала рух попереду нього та виконувала поворот ліворуч на вул. М. Плигуна. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеса від 16 червня 2020 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В постанові Суворовського районного суду м. Одеса від 16 червня 2020 року зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого с. 124 КУпАП, проте, оскільки строк розгляду справи, відповідно до ст. 38 КУпАП сплив, то провадження підлягає закриттю.

Суд першої інстанції вважав, що факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 липня 2019 року о 23 год 45 хв, є встановленим і доказуванню не підлягає.

15.02.20 року ОСОБА_1 здійснила заміну державного номерного знаку з НОМЕР_2 на автомобілі Chevrolet Malibu, на НОМЕР_3 .

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1192 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, нести відповідальність перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Із матеріалів апеляційної скарги вбачається, що відповідачем не оспорюється факт ДТП, його вина у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та розмір завданої майнової шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано наявність полісу обов`язкового та договору добровільного страхування, які повністю покривають завдану відповідачем шкоду.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MITSUBISHI LANCER реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 18 липня 2019 року була забезпечена в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР- 131554965.

В листі страхової компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» від 24 січня 2022 року № 679, який надавався представником позивача в суді першої інстанції зазначено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MITSUBISHI LANCER реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 18 липня 2019 року була забезпечена в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-131554965 та за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту «Відповідальний водій» № 1 (а.с. 126).

За полісом страхування страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200000 грн, за шкоду заподіяну майну - 100000 грн, розмір франшизи - 0,00 грн, за договором страхування страхова сума 200000 грн. Звіт/висновок щодо визначення шкоди, завданої майну потерпілого Товариством не замовлявся, розрахунок розміру страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілого Товариством не складався та не виплачувався (а.с. 126).

Крім того, 21 травня 2019 року між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту «Відповідальний водій» № 1, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована, майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу, що визначений в Розділі 4 договору. Особами, цивільна відповідальність яких застрахована є будь-яка особа, що керує КТЗ на законних підставах. Строк дії договору з 22 травня 2019 року по 21 травня 2020 року.

З Договору № 1 вбачається, що страхова сума становить 200000 (двісті тисяч) грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-131554965 та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту «Відповідальний водій» № 1 у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності».

Слід зазначити, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п. 19 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України).

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 зверталась до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» із заявою щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-131554965.

Листом від 21 вересня 2020 року № 7476 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» повідомило ОСОБА_1 про те, що на час ДТП цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , було застраховано у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-131554965. Заява на виплату від ОСОБА_1 надійшла 15 вересня 2020 року, а дорожньо-транспортна пригода відбулася 18 липня 2019 року, тобто з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди минуло більше одного року, тому ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», керуючись ст. 37.1.4 Закону вважає, що відсутні законні підставі для виплати страхового відшкодування по даному випадку.

Враховуючи, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування і сплачує страхові платежі, крім випадків, передбачених ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV), тому колегія суддів вважає, що належним відповідачем у справі в межах страхової суми 100000 грн є страхова компанія ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

ОСОБА_1 звернулась із позовними вимогами лише до заподіювача шкоди ОСОБА_2 , цивільна відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Позивачка під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотань про залучення до участі у справі як співвідповідача страхової компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» з приводу відшкодування майнової шкоди в межах страхової суми 100000 грн, не заявляла.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до висновку експертного дослідження № 6694, складеного 31 березня 2020 року судовим експертом Федотовим Ф.В., (свідоцтво Міністерства Юстиції України № 851 від 23 серпня 2013 року), вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Malibu» реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, яка сталася 18 липня 2019 року, становить 229815,90 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Malibu», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, яка сталася 18 липня 2019 року, становить 248742,24 грн.

Отже, розмір завданої шкоди власнику автомобіля «Chevrolet Malibu», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-131554965.

До висновку експертного дослідження № 6694 додано акт огляду транспортного засобу «Chevrolet Malibu», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 від 18 березня 2020 року; ремонтна калькуляція № 6694, фототаблиці фіксацій аварійних пошкоджень.

У висновку експертного дослідження № 6694 в розділі дослідження по п. 1.5 «Визначення величини втрати товарної вартості» визначена величина втрати товарної вартості у розмірі 18926,34 грн, яка входить до складу визначеного матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Malibu», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У висновку експертного дослідження № 6694 в розділі дослідження по п. 1.6 «Визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ» зазначено, що вартість матеріального збитку - визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу і витрат, яких зазначає чи може зазнати власник КТЗ для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Отже, із висновку експертного дослідження № 6694 вбачається, що матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля «Chevrolet Malibu», реєстраційний номер НОМЕР_3 , розрахована з урахуванням фізичного зносу.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у розмірі 100000 грн не підлягають задоволенню.

Згідно пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Отже, страховик в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Таким чином, ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 втрату товарної вартості транспортного засобу у розмірі 18926,34 грн, яка входить до складу визначеного майнового збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Malibu», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Посилання скаржника на те, що звернення з позовом про відшкодування шкоди до ОСОБА_2 , за наявності діючого на момент ДТП договору добровільного страхування порушує право відповідача як страхувальника не заслуговують на увагу, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем у разі наявності у заподіяча шкоди укладеного довогору добровільного страхування є абсолютним, особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором добровільного страхування, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором добровільного страхування та звернутися до страховика з вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому. Правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, на яку посилається скаржник, колегія суддів до правовідносин добровільного страхування не бере до уваги, оскільки у вказаній постанові викладено висновок щодо договору обов`язкового страхування.

Оскільки вартість майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля Chevrolet Malibu», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , перевищує розмір страхового відшкодування, то колегія суддів ввжає, що з ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та лімітом відповідальності страховика, та втрата товарної вартості (229815,24 грн - 100000 грн + 18095,31 грн = 148742,24 грн).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повідомлений про розгляд справи належним чином, спростовуються матеріалами справи.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 30.06.2021 року з викликом сторін по справі.

23.06.2021 року ОСОБА_2 до суду першої інстанції надав відзив на позовну заяву.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Справа неодноразово призначалася до розгляду на 13.10.2021 року, на 07.12.2021 року, 03.03.2022 року, 28.04.2022 року, 29.06.2022 року.

Із матеріалів справи вбачається, що як представник позивача, так і представник відповідача неодноразово зверталися із заявами про відкладення розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи призначеної на 03.03.2021 року, 28.04.2022 року, 29.06.2022 року повідомлявся належним чином у визначеному ЦПК України порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повідомлення кур`єрської служби.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставним довід апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки спростовується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не розглянута заява відповідача про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача страхової компанії не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем разом з відзивом подано заяву про залучення до участі у справі ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Вказане клопотання судом першої інстанції не розглянуто.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 року залучено до участі у справі ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» в якості третьої особи без самостійних вимог на підставі п.1 ч. 1 ст. 365 ЦПК України.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з 248742,24 грн до 148742,24 грн.В іншій частині рішення суду залишити без змін. Рішення суду в частині стягнення судового збору скасувати.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2512,43 грн, відповідачем за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3769 грн, що підтверджується квитанціями (а.с. 1,2, 139).

Позовні вимоги та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що судовий збір, який підлягає відшкодуванню позивачу за подання позовної заяви та судовий збір, який підлягає відшкодуванню відповідачу, за подання апеляційної скарги є однаковим, тому не підлягає розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з 248742,24 грн до 148742,24 грн.

Рішення суду в частині стягнення судового збору скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко