Ухвала

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 753/9031/18

провадження № 61-3716св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Мицик Ю. С., та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Писаної Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 4 366 741,90 грн.

Позовну заяву мотивувало тим, що 20 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № (далі - кредитний договір).

За умовами кредитного договору позичальник отримала кредит у розмірі 60 000,00 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення кредитного договору - 303 000,00 грн, зі сплатою 11,5 % річних зі строком погашення не пізніше 20 вересня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки №64409. Також 20 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 143111.

Позивач вказував, що виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Натомість позичальник ОСОБА_1 не здійснювала своєчасних платежів на погашення кредитної заборгованості, порушивши зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 143 127,03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 травня 2018 року становить 3 765 031,24 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 55 975,26 доларів США, заборгованість за процентами - 87 151,77 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 601 710,66 грн.

АТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів загальну суму заборгованості, визначену у національній валюті України, що становить 4 366 741,90 грн та судовий збір у розмірі 65 501,13 грн у рівних частках, тобто по 32 750,14 грн з кожного відповідача.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року позов АТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що 20 листопада 2009 року позивач направив на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу № 135-26/228 про усунення порушень за кредитним договором, яку відповідач отримала. Суд першої інстанції вважав, що направленням цієї вимоги позивач змінив термін настання повернення кредиту у повному обсязі, який, у відповідності до положень пункту 12.1 кредитного договору, фактично настав на 32 календарний день з дати отримання ОСОБА_1 вимоги, а саме з 22 грудня 2009 року. Таким чином, суд вважав, що з 22 грудня 2009 року припиняється нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, що узгоджується з висновками, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

З цього часу для позивача починається перебіг терміну давності для звернення з позовом до суду. Отже, саме з вказаного часу позивач був обізнаний про порушення своїх прав, однак з позовом про стягнення кредитної заборгованості звернувся лише 14 травня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині вимог, заявлених до поручителя, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що позивач пред`явив вимогу про дострокове погашення заборгованості та змінив таким чином термін виконання зобов`язання за основним договором, однак протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (22 грудня 2009 року) не пред`явив вимоги до поручителя, а отже, порука є припиненою з 23 червня 2010 року. Таким чином суд вважав, що вимога АТ «УкрСиббанк» від 28 листопада 2017 року, яка була направлена на адресу поручителя, не створила для останнього правових наслідків щодо погашення кредиту, оскільки на момент такого звернення порука припинилась.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22 квітня 2022 року АТ «УкрСиббанк» засобами електронного зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року (надійшла до суду 25 квітня 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження 12-85гс20), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19), від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 311/4189/15-ц (провадження 61-2380св18), від 06 червня 2019 року у справі № 183/6073/16 (провадження № 61-34621св18), від 19 серпня 2019 року у справі № 395/499/16-ц (провадження № 61-15404св18), від 06 жовтня 2021 року у справі № 459/1099/15-ц (провадження № 61-4011св20), від 24 березня 2021 року у справі № 553/1501/15-ц (провадження № 61-6886св19).

Заявник вважав, що суди попередніх інстанцій безпідставно застосували до правовідносин, що виникли між банком та позичальником нерелевантну судову практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) у частині застосування висновку про припинення права на нарахування процентів.

Суд не дослідив зібрані у справі докази у частині направлення вимоги позичальнику та поручителю у порядку, передбаченому умовами кредитного договору. Тобто вимога, від 20 листопада 2009 року направлена відповідачам рекомендованим листом, а не цінним листом, як вимагає положення пункту 12.2 кредитного договору. Заявник вважає, що висновки суду щодо зміни строку повернення кредиту вимогою від 20 листопада 2009 року не ґрунтується на умовах кредитного договору та суперечать положенням статей 12, 13, 629 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційну скаргу

У травні 2022 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов відзив про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 26 квітня 2022 року касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати докази поважності пропуску строку подачі касаційної скарги. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із Дарницького районного суду міста Києва.

У червні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 вересня 2009 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № .

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 60 000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалась 20-го числа кожного календарного місяця строку кредитування повертати суму кредиту, сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 845,00 доларів США, але у будь-кому випадку повернути кредит в повному обсязі не пізніше 20 вересня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь-якого з підпунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 договору (підпункт 1.1, 1.2 кредитного договору).

Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 для подальшого використання за цільовим призначенням (підпункт 1.5 кредитного договору).

За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11,5% річних. По закінченню 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.п.10.2 даного Кредитного договору. Проценти за Кредитним договором нараховуються щомісяця у два етапи за методом «30/360» на суму кредиту, що наданий Банком Позичальнику і ще не повернутий відповідно до умов Кредитного договору (підпункт 1.3.3 кредитного договору).

Згідно з пунктом 12.1 кредитного договору, відповідно до статей 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у підпунктах 2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2. 10.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

У забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором банком прийнято:

- застава нерухомості, а саме іпотека, згідно з договором іпотеки від 20 вересня 2007 року № 64409, укладений між банком та ОСОБА_1 ;

- порука ОСОБА_2 згідно з договором поруки від 20 вересня 2007 року № 143111, за яким поручитель відповідає перед кредитором у солідарному порядку в тому ж обсязі, що і позичальник (пункт 3.1 договору поруки).

20 листопада 2009 року банк направив на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу № 135-26/228 про усунення порушень за кредитним договором, яка була відповідачем отримана. Зі змісту вказаної вимоги вбачається наступне: «Станом на 20 листопада 2009 року розмір заборгованості позичальника з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить: прострочена заборгованість - 8 928 доларів США; залишок за основним боргом - 55 975 доларів США.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги значний строк невиконання Вами своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту та заставу від 20 вересня 2007 pоку, АКІБ «УкрСиббанк» вимагає усунення порушень відповідного Кредитного договору протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги.

У випадку не усунення порушень на 31 (тридцять перший) день з дня отримання цієї вимоги, АКІБ «УкрСиббанк» вважає термін повернення кредиту за Кредитним договором таким, що настав, та вимагає дострокового виконання Вами своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту та заставу від 20 вересня 2007 pоку № 0, а саме: сплатити АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість з повернення суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів та пені, які підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів.»

З позовом про стягнення кредитної заборгованості банк звернувся до суду 14 травня 2018 року.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвалою від 29 червня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу № 910/4518/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про банкрутство, на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 302 ГПК України як таку, у якій наявна невирішена на даний момент виключна правова проблема щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом.

Мотивуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив про наявність різного підходу щодо визначення періоду нарахування таких кредиторських вимог з огляду на таке.

Приймаючи 04 листопада 2021 року постанову у цій справі, суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду про застосування норм права, викладені у:

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з якою припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання;

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 у справі № 912/1120/16, з якої слідує, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 січня 2018 року у справі № 913/11/18, щодо того, що сторонами в пункті 2.7.2 кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору (статей 6, 627 ЦК України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини першої статті 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Разом з тим у пунктах 121 - 124 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 у справі № 910/17048/17 викладена така правова позиція: «У кредитних договорах сторони унормували питання сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до пункту 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 119 та аналогічного пункту у договорі № 120 нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів з розрахунку 360 днів у році, їх нарахування починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів. Тобто нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Підстав для неврахування зазначеного, що стало наслідком узгодження сторонами договірних умов, не вбачається, про що судами зроблено правомірний висновок».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначав про наявність невирішеної на даний момент виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, з огляду на наявність різного підходу щодо визначення періоду нарахування таких кредиторських вимог.

З урахуванням різного підходу щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, що за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, свідченням чого є висновки про застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 та у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, а також беручи до уваги тлумачення Конституційним Судом України припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про передачу справи № 910/4518/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених положеннями частини п`ятої статті 302 ГПК України.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду 28 липня 2022 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (провадження № 12-16цс22).

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 753/9031/18 за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець