Справа № 504/1762/22
Провадження № 2/504/773/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря Завади Ю.А.,

за участі позивача- ОСОБА_1 ,

за участі адвоката Добрянського В.Л., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5 смт. Доброслав, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до Відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області (замінений відповідач- Головне управління Національної поліції в Одеській області), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (замінений відповідач Державне казначейство України), про стягнення моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності правоохоронного органу, судового збору,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.08.2022 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.09.2022 року за згодою представника позивача замінено первісного відповідача- Відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на нового відповідача - Державну казначейську службу України та ГУ НП в Одеській області.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.12.2022 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання відповідачі, не з`явились сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Раніше кожен з відповідачів надав відзив на позовну заяву.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просили їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, його представника, суд встановив наступні обставини:

16.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області із заявою про кримінальне правопорушення, зокрема за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень, та отримав направлення слідчого СВ Слівкіної Л.М. на обстеження до Лиманського відділу ООБ СМЕ Одеської області.

За результатами СМЕ встановлені у ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження.

03.08.2019 року СВ внесені відповідні відомості до ЄРДР за № 0000872 за фактом кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Разом із тим, як стверджує ОСОБА_1 , слідчими неодноразово, безпідставно, виносились постанови про закриття цього самого кримінального провадження, та не вчиняються інші слідчі (розшукові) дії.

Зокрема, як наслідок, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.10.2019 року, у справі № 504/3315/19 задоволено скаргу ОСОБА_1 , зобов`язано слідчого провести слідчі (розшукові) дії, зазначені у клопотанні захисника.

07.10.2019 року слідчий Слівкіна Л. допитала ОСОБА_1 в якості потерпілого, і під час допиту потерпілий вказав на ОСОБА_2 як на особу, яка нанесла ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

27.08.2020 року ОСОБА_1 отримав відповідь про те, що за результатами досудового розслідування 27.06.2020 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження за п.3 ч. 1 ст. 284 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.10.2020 року у справі № 504/3074/19 скасовано постанову від 27.06.2020 року слідчого про закриття кримінального провадження, при цьому встановлені факти допущення істотних порушень прав та законних інтересів потерпілого ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні при проведенні досудового розслідування. Зокрема слідчим суддею звернуто увагу, що слідчим не виконано вказівки прокурора, в тому числі, серед іншого, не викликано для допиту ОСОБА_2 .

Ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.10.2020 року набрала законної сили.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 численні рази звертався із заявами та скаргами до органу прокуратури, вищих органів поліції, при цьому всякий раз отримував банальні відписки.

ОСОБА_1 вважає, що йому спричинено моральну шкоду, яка оцінена ним у 100000 грн.

Зокрема, ця шкода полягає в незабезпеченні правоохоронним органом прав потерпілої особи у кримінальному провадженні, в зв`язку із чим ОСОБА_1 вимушений був застосовувати додаткові зусилля для захисту свого порушеного права, для чого вона витрачав свій власний час, який був призначений для відпочинку, роботи, уваги сім`ї. Крім того, як вказує позивач, він долав достатньо велику відстань між місцем свого мешкання (у Миколаївській області) та місцем знаходження слідчого відділку, при цьому вимушено обмежував себе у сні, відпочинку, вимушений був порушувати встановлений свій режим харчування, нести видатки з своєї заробітної платні на транспорт, поштові видатки. Крім того, вимушено звернувся по допомогу захисника- адвоката.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 довів суду факт порушення його законних прав посадовими особами слідчого відділу, що підтверджується ухвалами слідчих суддів Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2019 року, від 29 жовтня 2020 року.

Суд вважає, що даних правовідносин слід застосувати правилом ст. 1174 ЦК України - шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Так, суд виходить з того, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Таким чином посилання ОСОБА_1 на правило ст. 1176 ЦК України в даному конкретному випадку є безпідставним.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Суд враховує, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади.

Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

Таким чином позовні вимоги позову безпосередньо до ДКСУ та ГУНП - є безпідставними.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, поміркованості і справедливості, з урахуванням обставин справи та наслідків, що наступили для позивача, які зазнала душевних страждань унаслідок невиконання слідчим слідчого відділу своїх службових обов`язків, зокрема, передчасним закриттям кримінального провадження та нерозглядом решти клопотань потерпілого.

Суд враховує, що протиправна бездіяльність слідчого призвела до втрати ОСОБА_1 нормальних життєвих зв`язків і потребувало від нього додаткових зусиль для захисту його порушених прав, що завдало моральної шкоди та значних душевних страждань.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди, на переконання суду, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в судовому порядку.

Факт неналежного виконання слідчим своїх службових обов`язків під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження також знайшов своє підтвердження, що повністю доведено наданими письмовими доказами, та, серед іншого, ухвалами слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області.

Суд, з урахуванням тривалості страждань позивача, їх характеру, об`єму зусиль відновлення втрат немайнового характеру, вважає, що розмір суми на відшкодування моральної шкоди позивачем істотно завищений, тому справедливою, виваженою та помірною буде сатисфакція в сумі 10 000 грн.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Питання судового збору:

ОСОБА_1 сплати при поданні позову судовий збір в сумі 2481 грн., що є надмірною сумою, і тому йому слід повернути з бюджету 1488,60 грн.

З державного бюджету на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 99,24 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 2, 23, 1166, 1167, 1174 ЦК України, п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленуму Верховного Суду України, ст.ст, 133 п.4 ч.3, 258-260, 267 367, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

Повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір в сумі 1488,60 грн.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 99,24 грн.

Решту судового збору віднести на рахунок ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення, до Одеського апеляційного суду.

Суддя В.К. Барвенко