Провадження № 2/359/283/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

за участю представника відповідачів та третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_11 , приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко Валерія Олександрівна, Бориспільський відділ міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання недійсними договорів дарування,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

У листопаді 2021 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом та послалася на те, що 10 липня 2018 року між нею та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав від позивача в борг грошові кошти у розмірі 34000 доларів США та зобов`язався повернути їх у строк до 1 серпня 2018 року. Вказані кошти він брав за письмовою згодою своєї дружини ОСОБА_7 для потреб сім`ї. Станом на день укладення позики ОСОБА_6 підтвердив позивачу, як кредитору, наявність у нього у власності домоволодіння по АДРЕСА_1 та житлового будинку по АДРЕСА_2 , який зареєстрований за ОСОБА_7 ,і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 3 серпня 2018 року ОСОБА_6 повернув частину боргу у розмірі 8906 доларів США. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 688077 гривень 48 копійок та пеню в цьому ж розмірі. Рішення суду було звернуто до примусового виконання, але не виконано через відсутність у боржника майна або грошових коштів. 20 травня 2019 року ОСОБА_6 уклав договір дарування з матір`ю ОСОБА_10 , передавши їй безоплатно домоволодіння по АДРЕСА_1 . 22 травня 2019 року ОСОБА_7 за згодою свого чоловіка ОСОБА_6 за договором дарування відчужила на користь спільних дітей житловий будинок по АДРЕСА_2 . Вказані договори боржник ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 вчинили недобросовісно, з метою уникнення звернення стягнення на майно та грошові кошти, як оплату за це майно, в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошовоих коштів від 10 липня 2018 року. Тому ОСОБА_5 просила суд визнати недійсними договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 20 травня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , та договір дарування житлового будинку, укладений 22 травня 2019 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ; стягнути судові витрати.

2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2021 року (а.с.31-32 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_5 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюті О.Ю.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року (а.с.44-48 провадження №2-з/359/193/2021) було накладено арешт на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 грудня 2021 року (а.с.44-45 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 червня 2022 року (а.с.161-162 т.1) було витребувано копію інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 серпня 2022 року (а.с.176 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 грудня 2022 року (а.с.18-19 т.2) було витребувано від Київського обласного державного нотаріального архіву документи, які стали підставою для посвідчення 10 липня 2018 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних Н.В. договору позики грошових коштів та від приватного нотаріуса Віценко В.О. копій документів, які стали підставою для посвідчення нею оспорюваних договорів.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_12 підтримали позов та наполягали на його задоволенні.

Представник відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_11 адвокат Синьоокий В.В. просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що домоволодіння по АДРЕСА_1 з 2003 року і до тепер знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_10 , матері ОСОБА_6 , та ОСОБА_11 , його тітки. Уклавши оспорюваний договір 20 травня 2019 року ОСОБА_6 сприяв правовій визначеності у відносинах з рідними, оскільки саме за рахунок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було збудовано домоволодіння. Під час укладення договору позики ОСОБА_6 не отримував грошові кошти у розмірі 34000 доларів США, договір та заява про отримання коштів були підписані в результаті погроз та шантажу зі сторони ОСОБА_5 . Ще до розірвання шлюбу ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 домовились, що будинок, збудований подружжям під час шлюбу по АДРЕСА_2 , залишиться їх дітям ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Договори дарування вищевказаних об`єктів нерухомого майна були спрямовані на реальне настання наслідків. Тому представник відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_11 адвокат Синьоокий В.В. просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 , адвокат Новоселецька О.А. заперечує проти задоволення позову. Зазначила, що у провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебувала справа №359/4177/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про визнання договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_2 від 22 травня 2019 року недійсним. ОСОБА_5 вже просила суд визнати недійсним цей договір, вважаючи його фіктивним, таким, що укладений з метою ухилення від виконання ОСОБА_6 рішення суду про стягнення боргу. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні позову. У вказаному рішенні було встановлено, що договір дарування від 22 травня 2019 року не був укладений з метою уникнення примусового звернення стягнення на житловий будинок по АДРЕСА_2 . Обставини, встановлені у справі №359/4177/20, є преюдиційними для цієї справи. Договір дарування домоволодіння від 22 травня 2019 року був укладений в інтересах дітей подружжя. З лютого 2019 року подружжя не вело спільне господарство, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 8 грудня 2020 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був розірваний. Оспорювані правочини не можна визнати фраудаторними, оскільки ОСОБА_7 не було відомо про існування рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 боргу на користь ОСОБА_5 , а відтак вона і не знала про можливість звернення стягнення на належний їй житловий будинок по АДРЕСА_2 . Тому представник відповідача ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування Павленко Л.В. повідомила, що 20 березня 2019 року до них звернулись ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з заявами щодо надання дозволу ОСОБА_6 діяти від імені малолітньої доньки ОСОБА_8 та прийняти у власність частку житлового будинку. Рішенням Бориспільської міської ради від 8 квітня 2019 року №265 було надано дозвіл ОСОБА_6 діяти від імені малолітньої дочки ОСОБА_8 при прийняті у власність частки домоволодіння та земельної ділянки від матері, а також надано дозвіл неповнолітньому ОСОБА_9 прийняти у власність 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_9 направив на адресу суду заяву (а.с.157 т.1), в якій просив розглядати справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позову. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Віценко В.О. направила на адресу суду заяву (а.с.57 т.1), в якій просила розглядати справу без її участі, заперечувала проти задоволення позову. Представник Бориспільського ВМРДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) явку свого представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

7 червня 2002 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_7 шлюб, зареєстрований у ВРАГС Бориспільського МУЮ Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис №129.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка ОСОБА_8 .

7 липня 2004 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу (а.с.42 т.2), за яким він придбав домоволодіння по АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4889846 від 29 вересня 2004 року (а.с.43 т.2).

26 квітня 2007 року ОСОБА_7 набула право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від серії НОМЕР_1 від 26 квітня 2007 року (а.с.45 т.2) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14388839 від 26 квітня 2007 року (а.с.46 т.2).

10 липня 2018 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 договір позики грошових коштів (а.с.28 т.2), який був посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №463. Відповідно до п.1 договору позивач передав ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 897600 гривень, що були еквівалентом 34000 доларів США, а ОСОБА_6 зобов`язався повернути позивачу таку ж саму суму до 1 серпня 2018 року. Згідно з п.8 договору ОСОБА_5 мала право на звернення стягнення на будь-яке майно ОСОБА_6 у випадку неповернення ним позики. Факт передачі позивачем грошових коштів в означеному розмірі у володіння ОСОБА_6 підтверджується його заявою від 10 липня 2018 року (а.с.38 т.2).

В той же день ОСОБА_7 склала та подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних Н.В. заяву (а.с.35 т.2), зі змісту якої вбачається, що вона надала її чоловікові ОСОБА_6 згоду на укладення з ОСОБА_5 договору позики грошових коштів та підтвердила, що вказаний правочин був укладений в інтересах сім`ї.

3 серпня 2018 року ОСОБА_6 повернув позивачу частину суми позики в розмірі 240551 гривень 06 копійок, що була еквівалентною 8906 доларів США. Ця обставина підтверджується заявою ОСОБА_5 від 3 серпня 2018 року (а.с.12 т.1).

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року (а.с.13-14 т.1) з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 був стягнутий борг за договором позики грошових коштів від 10 липня 2018 року в розмірі 688077 гривень 48 копійок та пеню в розмірі 688077 гривень 48 копійок.

20 травня 2019 року ОСОБА_6 уклав з його матір`ю ОСОБА_10 договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. за №253 (а.с.41 т.2). За цим договором ОСОБА_6 безоплатно відчужив у власність його матері ОСОБА_10 домоволодіння по АДРЕСА_1 .

В той же день ОСОБА_7 склала та подала приватному нотаріусу Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. заяву (а.с.51 т.2), в якій вона надала її чоловіку ОСОБА_6 згоду на відчуження вказаного домоволодіння.

22 травня 2019 року ОСОБА_7 уклала з її дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_8 договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 274 (а.с.44 т.2). За цим договором ОСОБА_7 безоплатно відчужила у власність її дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_8 житловий будинок по АДРЕСА_2 .

В той же день ОСОБА_6 склав та подав приватному нотаріусу Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. заяву (а.с.50 т.2), в якій він надав його дружині ОСОБА_7 згоду на відчуження означеного домоволодіння.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 8 грудня 2020 року (а.с.85-86 т.1) шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , був розірваний.

29 березня 2021 року ОСОБА_10 уклала з ОСОБА_11 договір дарування (а.с.112 т.1), за яким вона безоплатно відчужила у власність ОСОБА_11 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №273155783 від 3 вересня 2021 року (а.с.16-17 т.1).

Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України та главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги І «Загальні положення» ЦК України.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

а) щодо підстав для виникнення у ОСОБА_7 грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при поділі майна враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 ЦК України).

б) щодо фраудаторності правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п.6 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як роз`яснив Верховний Суд в ухвалі від 24 квітня 2019 року у справі №369/11268/16-ц, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Оскільки укладають договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Продовжуючи розгляд цієї ж справи, Велика Палата Верховного Суду погодилась з означеними висновками та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) і недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України). Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (постанови Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі №910/8357/18). Зокрема, боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення в нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №922/1903/18).

в. норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а) щодо підстав для задоволення позову.

З копії заяви ОСОБА_7 від 10 липня 2018 року (а.с.35 т.2) вбачається, що ОСОБА_6 позичив у позивача грошові кошти в розмірі 897600 гривень в інтересах сім`ї. Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала, що заяву про надання її чоловіку згоди на отримання грошових коштів була написана нею внаслідок погроз ОСОБА_5 . Достовірність цього показання спростовується заявою ОСОБА_7 від 10 липня 2018 року (а.с.35 т.2), зі змісту якої вбачається, що вона діяла добровільно, розуміла значення своїх дій і не помилялась відносно майбутніх юридичних наслідків правочину. Крім того, ОСОБА_7 розуміла, що визначені у договорі позики грошові зобов`язання створювали обов`язки для неї. Ці обставини свідчать про те, що на підставі ч.4 ст.65 СК України борг за договором позики грошових коштів від 10 липня 2018 року виник не тільки у ОСОБА_6 , а також у ОСОБА_7 .

Вказаний борг був стягнутий з ОСОБА_6 на підставі заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року, тоді як договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1 був укладений 20 травня 2019 року, а договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_2 22 травня 2019 року. Про те, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебувала цивільна справа №359/7768/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, йому було достеменно відомо ще в жовтні 2018 року після отримання ним копії ухвали про відкриття провадження у цивільній справі та позовної заяви ОСОБА_5 . Ця обставина підтверджується особистим підписом ОСОБА_6 у довідковому листі до справи №359/7768/18. Зокрема, він неодноразово звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи від 21 листопада 2018 року, 10 грудня 2018 року, 8 січня 2019 року, 17 січня 2019 року, що містяться на аркушах вказаної справи №24, №33, №38 та №55. Крім того, 23 квітня 2019 року ОСОБА_6 отримав копію заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року, про що свідчить його особистий підпис на аркуші №77 справи №359/7768/18. Станом на день ухвалення вказаного судового рішення та вручення ОСОБА_6 його копії ОСОБА_7 перебувала в шлюбі з ним. Ця обставина презюмує, що ОСОБА_7 також було відомо про стягнення боргу за договором позики грошових коштів від 10 липня 2018 року у судовому порядку. Крім того, домоволодіння по АДРЕСА_1 було безоплатно відчужено у власність ОСОБА_10 , яка є матір`ю ОСОБА_6 , а житловий будинок по АДРЕСА_2 був безоплатно відчужений у власність ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які є дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Аналіз наведених обставин свідчать про недобросовісну поведінку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що полягає у зловживанні правом, спрямованому на позбавлення ОСОБА_5 можливості в майбутньому задовольнити свої майнові вимоги за рахунок майна боржників. Зокрема, про те, що позивач має право звернути стягнення на будь-яке майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їм було відомо навіть в день укладення договору позики грошових коштів від 10 липня 2018 року зі змісту п.8 цього договору.

З огляду на це суд висновує, що з метою відновлення справедливості, правопорядку та майнових прав позивача належить визнати недійсними договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 20 травня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , та договір дарування житлового будинку, укладений 22 травня 2019 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8

б) оцінка доказів, поданих відповідачами.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що у 2018 році він та його знайома ОСОБА_13 продали ОСОБА_5 дві земельні ділянки за 18000 доларів США та 16000 доларів США, оформивши генеральні довіреності на позивача. Однак ОСОБА_5 не змогла їх продати та почала примушувати ОСОБА_6 повернути їй грошові кошти в загальному розмірі 34000 доларів США за дві земельні ділянки. Під її примусом він був вимушений підписати договір позики, хоча насправді 10 липня 2018 року ОСОБА_6 не отримував від позивача грошові кошти. ОСОБА_5 повернула йому генеральні довіреності. В подальшому одна земельна ділянка була продана, тому він зміг повернути ОСОБА_5 частину грошових коштів у розмірі 9000 доларів США. ОСОБА_6 не було відомо про існування судового рішення про стягнення з нього боргу, а домоволодіння по АДРЕСА_1 він відчужив у власність матері ОСОБА_10 у зв`язку з тим, що цей об`єкт нерухомого майна був побудований нею та рідною тіткою ОСОБА_11 . Крім того, в період погіршення сімейних відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійшли згоди, що житловий будинок по АДРЕСА_2 буде відчужений їх дітям. Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 надала суду аналогічні показання, а також повідомила про те, що вона не була обізнана про існування у ОСОБА_6 боргу по сплаті грошових коштів на користь ОСОБА_5 . Крім того, в матеріалах справи міститься довіреність від 29 листопада 2017 року (а.с.121 т.1), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_6 уповноважував ОСОБА_5 розпоряджатись земельною ділянкою з кадастровим номером :01:024:0049, розташованою по АДРЕСА_3 .

У зв`язку з тим, що ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 не оспорюють дійсність договору позики грошових коштів від 10 липня 2018 року, обставини укладення цього договору не стосуються предмету доказування. Тому показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині безгрошовості позики та примусу під час укладення договору, а також копія довіреності від 29 листопада 2017 року не є належними доказами. Показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині обставин, що їм нібито не було відомо про судове рішення про стягнення боргу за договором позики, є недостовірними, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, покладеними в основу цього рішення суду на підтвердження фраудаторності оспорюваних договорів. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали, що ОСОБА_6 припинив проживати однією сім`єю навесні 2019 року. Достовірність цих показань спростовується тим, що з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_7 звернулась до суду лише у вересні 2020 року, тобто вже після стягнення з ОСОБА_6 боргу за договором позики та відчуження спірних домоволодінь.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в пункті 32 постанови від 3 липня 2018 року у справі №917/1345/17 преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. В матеріалах цивільної справи міститься копія рішення Бориспільського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року (а.с.89-90 т.1), яким ОСОБА_5 було відмовлено у визнанні недійсним договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що фіктивність правочину не була доведеною. Натомість, у пред`явленому позові, що є предметом цього судового провадження, підставою для оспорювання дійсності договорів дарування об`єктів нерухомого майна, зокрема житлового будинку по АДРЕСА_2 , є фраудаторність, а не фіктивність правочинів. Ця обставина свідчить про те, що мотивувальна частина рішення Бориспільського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року не містить преюдиційних фактів. Визнання оспорюваних правочинів недійсними з підстав фраудаторності не є способом перегляду судового рішення про відмову у визнанні одного з цих правочинів недійсним з підстав фіктивності.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 10 листопада 2021 року (а.с.1 т.1) вбачається, що при пред`явленні позову ОСОБА_5 сплатила судовий збір у розмірі 1816 гривень. Позов, пред`явлений нею, задоволений повністю, а тому з відповідачів на користь ОСОБА_5 слід примусово стягнути понесені витрати на оплату судового збору з кожного по 454 гривні 00 копійок (1816 : 4).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265 та ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_11 , приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко Валерія Олександрівна, Бориспільський відділ міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання недійсними договорів дарування задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 20 травня 2019 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко Валерією Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за №253.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений 22 травня 2019 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко Валерією Олександрівною та зареєстрований в реєстрі №274.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Повний текст рішення суду складений 30 січня 2023 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта