Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
за участю секретаря судових засідань Добровчан К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення заробітної плати у вигляді доплати у різниці посадових окладів тимчасово відсутнього працівника,
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду заступника директора 18.04.2022 з посадовим окладом згідно штатного розпису.
На ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків директора комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської міської ради. Проте у даному наказі жодним чином не зазначено порядок доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.
Згідно додатку 5 до колективного договору КП «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради на 2021-2026 роки передбачено доплату за виконання тимчасово відсутнього працівника до 100% тарифної ставки (окладу, посадового окладу) відсутнього працівника.
Ухвалою суду 15 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просить задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду, був повідомлений належним чином. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що наказом комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської міської ради від 14.04.2022р. №14.04.22/1 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду заступника директора 18.04.2022 з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 3).
На виконання розпорядження Рівненського міського голови від 26.04.2022 р. №339 а-р, наказом управління комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 26.04.2022р. №16-к на позивача покладено виконання обов`язків директора комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської міської ради (а.с. 5).
Проте, у даному наказі жодним чином не зазначено порядок доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.
Згідно додатку 5 до колективного договору КП «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради на 2021-2026 роки передбачено доплату за виконання тимчасово відсутнього працівника до 100% тарифної ставки (окладу, посадового окладу) відсутнього працівника (а.с. 7-20).
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ст. 105 КЗпП України, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, проводиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розмір доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.
Виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, регулюється ст.105 КЗпП України, відповідно до якої передбачено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, проводиться доплата за суміщення посад або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розмір доплат за суміщення посад або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.
Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» у разі, якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити, зокрема, питання доплат з профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, а якщо його немає - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом. Інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 14 травня 1982 року в передбачено, що доплати за суміщення професій (посад) можуть встановлюватися працівникові поряд з винагородами за високі досягнення в праці, за особливі умови тощо.
На необхідність встановлення безпосереднього розміру доплати в наказі по підприємству про доручення працівникові виконувати обов`язки тимчасово відсутнього працівника вказано і у листі Міністерства праці та соціальної політики від 02.12.2005 року за № 9942/0/14-05/018-17. При цьому, у листі вказано на те, що доплата за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника може встановлюватися і у розмірі 100% відсотків тарифної ставки (окладу) відсутнього працівника.
Разом із тим, в порушення вимог чинного законодавства України про працю наказом доплати позивачу за відповідне тимчасове виконання обов`язків директора комунального підприємства визначено не було.
Відповідно до статті 102-1 КЗпП працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Визначення поняття сумісництво міститься, зокрема у пункті 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 року за № 76. Відповідно до вказаного пункту сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у підприємця-фізичної особи.
Отже, зазначена правова категорія є відмінною від правової категорії суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, що міститься у статті 105 Кодексу законів про працю України.
Натомість, необхідність провадження доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, що прямо передбачена статтею 105 КЗпП, при цьому розмір якої не є співставним із фактично виконаною роботою, а також сама сутність поняття суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, що передбачає здійснення такої роботи протягом робочого часу поряд із виконанням обов`язків за основною посадою свідчить про відсутність обов`язку і будь-якої потреби, обліковувати робочий час працівника, який суміщує професії (посади) або виконує обов`язки тимчасово відсутнього працівника.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у тому разі, коли умови про розміри доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи не були визначені відповідно до ст. 105 КЗпП у колективному договорі чи погоджені інакше за відсутності останнього, розмір доплати за таку роботу, виконану за розпорядженням власника або з його відома, визначається судом з урахуванням її складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки працівника.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Структуру заробітної плати згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» складає основна, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Доплата за суміжність посад відноситься до премій, пов`язаних з виконанням виробничих завдань і функцій, що входить до додаткової заробітної плати відповідно до п. 3.6 Колективного договору.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат та рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Оскільки розрахунок доплати у різниці посадових окладів тимчасово відсутнього працівника проведений позивачем на підставі довідки комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської міської ради від 04.11.2022 року № 232 неоспорений, відтак вказаний розрахунок приймається судом до уваги.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів статей 77-80 ЦПК України позивачем надано доказів в обґрунтовування заявленої суми позовної вимоги в розмірі 26 865,09 грн.
Відтак, оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення заробітної плати у вигляді доплати у різниці посадових окладів тимчасово відсутнього працівника - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи:
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Н.Г. Кучина