справа № 758/1188/19
головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
провадження № 22-ц/824/2354/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Батуріна Сергія Володимировича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києваз позовом до ОСОБА_2 у якому, уточнивши позовні вимоги, просила суд:

у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

автомобіль марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. НОМЕР_1 ;

квартиру, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м.) у АДРЕСА_1 вартістю 980 000 грн;

5000 доларів США та 500 швейцарських франків;

визнати за ОСОБА_2 право власності на:

автомобіль марки Renault Sandero StepWay 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_2 ;

грошові кошти у розмірі 1 055 023 грн 74 коп. (713 839 грн 50 коп. та 341 184 грн 24 коп., що сплачені ОСОБА_2 за додатковим договором від 16 січня 2019 року про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року та за додатковим договором від 16 січня 2019 про розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В16 від 17 квітня 2018 року;

5000 доларів США та 500 швейцарських франків.

Позов обґрунтовано тим, що 28 травня 2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Спільних дітей сторони не мають.

За час шлюбу сторонами разом за рахунок спільних коштів, було придбано: автомобіль марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , вартість якого складає 182 000 грн; автомобіль марки Renault Sandero StepWay, 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , вартість якого становить 392 000 грн; квартиру, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м) в АДРЕСА_1 , вартість якої становить 980 000 грн; 17 квітня 2018 року відповідачем за письмовим погодженням позивача за рахунок спільних коштів укладено з КУА «Бізнес-Гарант» ПЗНВІФ «Саргас» договір купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року стосовно форвардного контракту № 141217-065 від 14 грудня 2017 року та з ТОВ «Інвест-Будсістем» договір купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року щодо квартири з будівельним АДРЕСА_2 Києва (1 мікрорайон).

За вказаними договорами ними сплачені кошти у розмірі 359 141 грн 31 коп. та 751 410 грн відповідно, а разом 1 110 551 грн 31 коп.

З листопада 2018 року сторони припинили сімейні відносини.

З 08 грудня 2018 року триває процедура документального оформлення розірвання шлюбу та поділу спільного майна.

22 січня 2019 року позивачу стало відомо про те, що 16 січня 2019 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Інвест-Будсістем» додатковий договір про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року відповідно до якого ТОВ «Інвест-Будсістем» має повернути ОСОБА_2 суму у розмірі 713 839 грн 50 коп. та 16 січня 2019 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» ПЗНВІФ «Саргас» додатковий договір про розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-І6 від 17 квітня 2018 року, відповідно до якого «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» має повернути ОСОБА_2 суму у розмірі 341 184 грн 24 коп.

Зазначені договори укладені відповідачем без її погодження, як співвласника майнових прав та не відповідають інтересам їх сім`ї, оскільки її фактично не існує. Крім того, позивачу взагалі не було відомо про наміри відповідача на розірвання договорів.

На момент розірвання шлюбу у спільній власності сторін були грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США та 1 000 швейцарських франків. Указані грошові кошти були забрані відповідачем.

Згідно з повідомленням ТОВ «Інвест-Будсістем» від 28 січня 2019 року грошові кошти у розмірі 713 839 грн 50 коп. 24 січня 2019 року повернуто ОСОБА_2 та за повідомленням КУА «Бізнес-Гарант» від 28 березня 2019 року грошові кошти у розмірі 341 184 грн. 24 коп. 28 січня 2019 року повернуто ОСОБА_2 , що разом складає 1 055 023 грн 74 коп.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності: на автомобіль марки «Renault FR1», 1987 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , на частини квартири АДРЕСА_3 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності: на автомобіль марки «Renault Sandero StepWay», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , на частини квартири АДРЕСА_3 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем надано суду докази, які вказують на те, що грошові кошти, які були внесені відповідачем на виконання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року, і договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року є його особистою власністю, оскільки отримані ним внаслідок продажу частини квартири, яка належала йому та його батькам на праві власності та коштів, наданих йому у позику його батьками (а.с. 80-88, 162).

Доказів, які б спростовували твердження відповідача у цій частині позивачем до суду не надано.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання спільною власністю подружжя коштів, які були сплачені ОСОБА_2 на виконання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року і договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року та у подальшому отримані ОСОБА_2 внаслідок розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року і договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року.

Сторонами за час шлюбу було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та ураховуючи рівність часток дружини та чоловіка у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку про поділ спільного майна подружжя - указаної квартири по частини квартири за кожним.

Доказів того, що на час розгляду справи у сторін було наявне майно у вигляді грошових коштів у розмірі 10 000 дол. США та 1 000 швейцарських франків позивачем до суду не надано, а тому позов в частині поділу зазначених грошових коштів задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Батурін С.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, 17 квітня 2018 року відповідачем укладений з ТОВ «Інвест-Будсістем» договір купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-І6 від 17 квітня 2018 року та КУА «Бізнес-Гарант» ПЗНВІФ «Саргас» договір купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-16 від 17 квітня 2018 року стосовно форвардного контракту №141217-065 від 14 грудня 2017 року щодо квартири з будівельним АДРЕСА_2 м. Києва (1 мікрорайон).

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що позивач 17 квітня 2018 року підписувала заяву про згоду на укладення та підписання відповідачем вказаних договорів, оскільки такі відповідали інтересам сім`ї та вчинялися в інтересах сім`ї.

Однак, розірвання указаних договорів здійснювалось відповідачем в таємниці від дружини з отриманням грошей на особистий рахунок.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 надав покази суду, які жодним чином не підтверджували позицію відповідача, а напроти. Він пояснив суду першої інстанції про те, що нібито на кошти від продажу квартири АДРЕСА_4 він придбав для себе та своєї дружини майнові права на квартиру.

Відповідачем не надано суду доказів, які вказують на те, що грошові кошти, які були внесені ним на виконання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року і договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року, є його особистою власністю. Вказані гроші є спільною власністю подружжя, підлягають розподілу як спільне майно. Тому рішення суду в цій частині є необґрунтованим та незаконним.

Вартість автомобіля марки «Renault FRI» (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , складала на момент подачі позову 182 000 грн, вдвічі менше, ніж вартість автомобіля марки «Renault Sandero StepWay», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , 360 880 грн.

Позивач, розраховуючи суму позову, погоджувалася на визнання за нею права власності на більш дешевий автомобіль «Renault FRI» (загальний автобус), 1987 року випуску, з урахуванням компенсації суми до рівності часток за рахунок іншого майна.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Таких даних у суду не було, тому рішення суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованим.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що той факт, що майнові права на квартиру будівельний АДРЕСА_5 були сплачені за рахунок коштів, отриманих від продажу відповідачем та його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири у АДРЕСА_6 , підтверджується також випискою банку, відповідно до якої в один і той же день - 18 квітня 2018 року і в тому ж банку проведено наступні операції:

від ОСОБА_5 (покупця квартири по АДРЕСА_6 ) на рахунок відповідача перераховано 347 734 грн.;

від батька ОСОБА_3 - перераховано 347 763 грн.;

від матері ОСОБА_4 - перераховано 347 763 грн.;

відповідачем перераховано за договором № Д13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року купівлі-продажу дериватива - 359 141 грн 31 коп.

відповідачем перераховано за договором № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року купівлі-продажу майнових прав - 682 648 грн.

Отже, майнові права на квартиру будівельний АДРЕСА_5 були придбані:

за рахунок коштів, отриманих від продажу відповідачем та його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири у АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18 квітня 2018 року та випискою банку;

для батьків, щоб перевезти їх ближче до себе з Дарницького району до Подільського району м. Києва з огляду на похилий вік та інвалідність батька (копія довідки до акта огляду МСЕК від 02 лютого 2010 року є в матеріалах справи).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 28 травня 2015 року (а.с.32 т. 1).

08 грудня 2018 року сторони подали заяву про розірвання шлюбу до Подільського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 31-32 т. 1).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що у 2018 році під час шлюбу за рахунок спільних коштів ними придбано автомобіль марки «Renault FRI» (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки «Renault Sandero StepWay», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , квартира у АДРЕСА_1 .

Щодо автомобіля марки «Renault FRI» (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , то його вартість визначена позивачем у розмірі 182 000 грн та відповідачем не заперечується (а.с. 12 т. 1).

Щодо автомобіля марки «Renault Sandero StepWay», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , то його вартість визначена позивачем у розмірі 392 000 та заперечується відповідачем.

Відповідач на підтвердження вартості автомобіля марки «Renault Sandero StepWay», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , надав договір купівлі-продажу №8046/2017/438421 транспортного засобу від 29 квітня 2017 року та договір купівлі-продажу №186/17-н від 26 квітня 2017 року (а.с. 68-70 т. 1).

Відповідно до пунктів 1.3, 2.2. договору купівлі-продажу автомобіля №186/17-н від 26 квітня 2017 року визначено, що загальна вартість автомобіля марки «Renault Sandero StepWay» становить 360 880 грн, строк оплати - 100 % оплати протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору (а.с. 69 т. 1).

Як вбачається з умов договору купівлі-продажу №8046/2017/438421 транспортного засобу від 29 квітня 2017 року відповідачу ОСОБА_2 належав автомобіль марки «Ford Fusion» н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований за ним 23 липня 2014 року, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем, який був відчужений на підставі вказаного договору за ціною 149 000 грн, протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами договору №186/17-н від 26 квітня 2017 року.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що автомобіль марки «Renault Sandero StepWay» був придбаний відповідачем під час шлюбу 26 квітня 2017 року за 360 880 грн, а не за 392 000 грн, як вказує позивач.

Підсумовуючи, спірний автомобіль марки «Renault Sandero StepWay» вартістю 360 880 грн частково був придбаний за грошові кошти, отримані ОСОБА_2 від продажу автомобіля марки «Ford Fusion», який належав йому на праві особистої приватної власності, отже за його особисті грошові кошти, а частково за спільні грошові кошти подружжя.

Таким чином, частина указаного автомобіля, яка належить позивачу становить (360 880 грн вартості спірного автомобіля - 149 000 грн отриманих відповідачем від продажу автомобіля, який належав йому на праві особистої приватної власності)/2 = 105 940 грн, тобто 30 % його вартості.

А частина указаного автомобіля, яка належить відповідачу становить ((360 880 грн вартості спірного автомобіля - 149 000 грн отриманих відповідачем від продажу автомобіля, який належав йому на праві особистої приватної власності = 211 880 грн)/2 + 149 000 грн) 254 940 грн, тобто 70 % його вартості.

Судом першої інстанції у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Renault FR1» загальною вартістю 182 000 грн (де вартість належної їй частини становить 91 000 грн), та визнав за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Renault Sandero StepWay», вартість належної позивачу 30/100 частин якого становить 105 940 грн.

Тобто, з урахуванням того, що автомобіль марки «Renault Sandero StepWay» вартістю 360 880 грн лише частково є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, де вартість частини позивача становить 105 940 грн, суд першої інстанції визнав право власності позивача на автомобіль марки «Renault FR1» вартістю 182 000 грн, що за своєю вартістю перевищує вартість майна, право власності на яке має відповідач (91 000 грн).

Однак, рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року відповідачем не оскаржується, а позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Щодо квартири у АДРЕСА_1 , то враховуючи, що остання придбана за рахунок спільних коштів подружжя, що ними не заперечується, тому правильним є висновок суду першої інстанції про поділ указаної квартири у рівних частинах між сторонами.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем під час укладення договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 з ТОВ «ІНВЕСТ-БУДСІСТЕМ» та договір купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 з ТОВ «Компанія з управління активами «БІЗНЕС-ГАРАНТ», сплачені його особисті грошові кошти.

Вказані обставини підтверджено тим, що 17 квітня 2018 року відповідачем укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 з ТОВ «ІНВЕСТ-БУДСІСТЕМ» та договір купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 з ТОВ «Компанія з управління активами «БІЗНЕС-ГАРАНТ», відповідно до яких останній придбав майнові права на квартиру будівельний АДРЕСА_5 .

Пунктом4.2. договору купівлі-продажу деривативу визначено, що кошти мали бути сплачені до 20 квітня 2018 року.

18 квітня 2018 року відповідачем та його батьками: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 продана квартира у АДРЕСА_7 за ціною 1 043 200 грн, кожен із власників отримав по 347 733 грн 33 коп.

Відповідно до виписки з банку в один і той же день - 18 квітня 2018 року і в тому ж банку проведено наступні операції:

від ОСОБА_5 (покупця квартири по АДРЕСА_6 ) на рахунок відповідача перераховано 347 734 грн.

Того ж дня батьки позичили відповідачу свою частину коштів, отриманих від продажу указаної квартири на підставі договорів позики від 18 квітня 2018 року, шляхом перерахування цих коштів на його рахунок, а саме:

від батька ОСОБА_3 - перераховано відповідачу 347 763 грн.;

від матері ОСОБА_4 - перераховано відповідачу 347 763 грн.

18 квітня 2018 року відповідачем перераховано за договором № Д13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року купівлі-продажу дериватива - 359 141 грн 31 коп. та за договором № 13945/205-А4-В6 від 17 квітня 2018 року купівлі-продажу майнових прав - 682 648 грн.

Отже, майнові права на квартиру будівельний АДРЕСА_5 були придбані за рахунок коштів, отриманих від продажу відповідачем та його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири у АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18 квітня 2018 року, договорами позики від 18 квітня 2018 року та випискою банку (а.с. 71-92 т. 1).

За додатковими договорами про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 та договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 відповідачу повернуто грошові кошти у розмірі 1 055 023 грн 74 коп., що складаються з позичених відповідачем у батьків грошових коштів та коштів від продажу 1/3 квартири, що належала йому до шлюбу.

За встановлених обставин та на підставі наданих доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про поділ грошових коштів, виплачених відповідачу внаслідок розірвання указаного договору купівлі-продажу деривативу та договору купівлі-продажу майнових прав, оскільки таке майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Також апеляційний суд погоджується з тим, що доказів наявності на час розгляду справи у сторін майна у вигляді грошових коштів у розмірі 10 000 дол. США та 1 000 швейцарських франків позивачем суду не надано, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині поділу зазначених грошових коштів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Батуріна Сергія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська