Провадження № 2/947/439/23
УХВАЛА

02.03.2023 року

Київський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Луняченка В.О.

за участі представника позивача адвоката Судакова В.В.

представника відповідача адвоката Брагарук О.Р.

розглянувши клопотання представника позивача адвоката Судакова В.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду м.Одеси перебуває цивільна справа за позовом 22.06.2022 до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

08.11.22 року судом прийнято заяву ОСОБА_2 про зміну предмету зустрічної позовної заяви.

У судовому засіданні судом прийнято від адвоката Судакова В.В. заяву про збільшення розміру позовних вимог та викладений позов в новій редакції.

29.11.2022 року надано відзив на заяву про зміну предмету зустрічної позовної заяви про поділ спільного майна подружжя.

01.12.2022 року адвокатом Брагарчук О. надано відзив на зміну предмету позову.

15.12.2022 року адвокатом Судаковим В. надано відповідь на відзив відповідача за первинним позовом про розподіл спільного майна подружжя.

Також адвокатом Судаковим В. надано заяву про зміну предмету позову (первинного) та розміру позовних вимог, питання щодо прийняття заяви про зміну предмету позову та розміру позовних вимоги залишено відкритим.

Адвокатом Судаковим В.В., що представляє інтереси позивача за первинним позовом та відповідача за зустрінчим позовом, ОСОБА_1 надано суду клопотання про забезпечення позову, в якому заявник просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на мисливський нарізний карабін «Remington 700sps» серія «G» № НОМЕР_1 , мисливську гладко ствольну рушницю марки Веnellim4super90» калібр 12 № НОМЕР_2 , заборонивши їх реалізацію ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , власнику магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого у АДРЕСА_1 , зазначаючи, що дана зброя входить до майна, яке підлягає розподілу між подружжям.

Однак, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, а саме зазначених рушниць та заборони їх відчуження (реалізації), належним чином не обґрунтовано необхідність застосування вказаного виду забезпечення позову у вигляді арешту; не зазначено вартість майна та не доведено належними доказами факт належності на праві власності відповідачу вказаного рухомого майна, та не обґрунтовано, чи співмірна ця вартість майна ціні позову.

Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши заяву приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом приписів ч.ч. 6,7,8ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що означає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Пунктом 4постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Таким чином, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь які дії, позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В свою чергу, суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з позовної заяви, між сторонами виник майновий спір, однак остаточної ціни майна, що підлягає поділу не має.

Забезпечення позову, по своїй суті, застосовується з метою надання гарантії виконання в майбутньому прийнятого судового рішення та виключно в разі такої необхідності, при цьому, такі заходи мають бути співмірними заявленим позивачем вимогам.

Зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту рухоме, майно; не визначено конкретне майно, на яке необхідно накласти арешт; належним чином не обґрунтовано необхідність застосування вказаного виду забезпечення позову у вигляді арешту; не зазначено вартість майна та не доведено належними доказами факт належності на праві власності відповідачу вказаного рухомого майна, та не обґрунтовано, чи співмірна ця вартість майна ціні позову.

Враховуючи, що заявником не доведено того, що невжиття заходу забезпечення позову, саме таким способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову, по своїй суті, застосовується з метою надання гарантії виконання в майбутньому прийнятого судового рішення та виключно в разі такої необхідності, при цьому, такі заходи мають бути співмірними заявленим позивачем вимогам.

Слід також зауважити, що сторонами у справі в судовому засіданні повідомлено, що зазначене майно, а саме мисливський нарізний карабін «Remington 700sps» серія «G» № НОМЕР_1 , мисливську гладко ствольну рушницю марки Веnellim4super90» калібр 12 № НОМЕР_2 у власності відповідача не перебуває, що сторонами не спростовано.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити адвокату Судакову Валерію Валерійовичу у задоволенні клопотання про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луняченко В. О.