РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Отруби В. В.,

представника позивача ОСОБА_18,

представника відповідача Нитченко Г. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Консорціума «ІНФОРМАЦІЯ_1», треті особи: директор Консорціуму ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої різниці в зарплаті та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому, з урахування уточненої позовної заяви від 03 грудня 2020 року, просить поновити її на посаді головного бухгалтера Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1», скасувати наказ № 42-К від 13 серпня 2018 року на підставі якого її було звільнено; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 101 909,15 грн, несплачену різницю в заробітній платі в сумі 24 000 грн, моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2018 року наказом № 28-К її призначено на посаду головного бухгалтера Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1». Наказом № 42-К від 13 серпня 2018 року її звільнено згідно з пунктом третім статті 40 КЗпП України. Наказ аргументовано систематичним невиконанням без поважних причин покладених на неї обов`язків, та як таку, відносно якої вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Позивач вважає, що зазначений наказ є незаконним, оскільки підставою його винесення є доповідна записка начальника відділу кадрів ОСОБА_19. від 13 серпня 2018 року, яка не є керівником ОСОБА_1 та не уповноважена надавати оцінку її діям як головного бухгалтера. Крім того, їй не було вручено жодної догани, зі змістом доповідної записки її не ознайомили, пояснень щодо недоліків в її роботі у неї не відбирали. Також, її було звільнено без погодження з радою трудового колективу.

Враховуючи викладене, позивач просить скасувати наказ про її звільнення та поновити її на посаді.

До того ж, позивач зазначає, що їй не в повному обсязі був встановлений посадовий оклад, передбачений Галузевою угодою між Міністерством оборони України та Центральним Комітетом профспілки працівників Збройних Сил України на 2016-2018 роки. Так, згідно Наказу Міністра оборони України № 72 від 19 лютого 2018 року «Про внесення змін до Галузевої угоди між Міністерством оборони України та Центральним комітетом профспілки працівників Збройних Сил України на 2016-2018 роки» посадові оклади заступникам керівника, головному бухгалтеру встановлюються на 5-30 відсотків нижче посадового окладу керівника підприємства. Незважаючи на наявність зазначеної галузевої угоди, з квітня 2018 року до 13 серпня 2018 року позивач отримувала оклад у розмірі 10 000 гривень, тоді як тимчасово виконуючий обов`язки Генерального директора Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 щомісячно отримував посадовий оклад 18 000 гривень. 11 травня 2018 року в Консорціумі призначено заступника генерального директора ОСОБА_3 , якому встановлено щомісячний посадовий оклад 16 000 гривень.

З огляду на викладене, оклад позивача повинен бути рівним окладу заступника генерального директора і становити відповідно 16 000 гривень.

Таким чином, в період часу з 11 травня 2018 року до 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 щомісячно не доотримувала нарахувань в розмірі 6 000 гривень, що в загальному становить 24 000 гривень.

Крiм того вказує, що такі незаконні дії призвели до моральних страждань, вона втратила душевний спокій та постійно перебувала в роздратованому стані. Через постійну нервову напругу в неї погіршилось самопочуття, а також стосунки з членами сім`ї і близькими людьми. Після отримання копії наказу про звільнення у неї був нервовий зрив і вона вимушена була звернутись за допомогою до невропатолога за місцем проживання.

Вищевказані порушення її законних прав також призвели до втрати нормальних життєвих зв`язкiв та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя, тому просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач вважає її звільнення незаконним, їй не нараховано різницю в посадовому окладі в розмірі 24 000 гривень та не виплачено заробітну плату за період вимушеного прогулу з серпня 2018 року по січень 2019 року в розмірі 101 909,15 гривень, завданої моральної шкоди, остання звернулась до суду з указаним позовом для відновлення та захисту своїх порушених прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 вересня 2018 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Усатову І. А.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року за вищевказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

26 листопада 2018 року представником Міністерства оборони України подано до суду відзив, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 є органом управління Державного господарського об`єднання Консорціум «ІНФОРМАЦІЯ_1» та до його повноважень не належить встановлення розміру посадових окладів працівників Консорціуму, їх преміювання, прийняття на роботу та звільнення. Дані повноваження належать Генеральному директору Консорціуму та правлінню.

02 січня 2019 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача Консорціума «ІНФОРМАЦІЯ_1» - адвоката ОСОБА_20., в яких останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що 16 травня 2018 року на ім`я т.в.о. генерального директора Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» Щерилі С. В. від ОСОБА_4 надійшла інформаційна довідка, в якій піднято питання щодо недостатності компетентності ОСОБА_1 для виконання обов`язків головного бухгалтера. Цього ж дня було видано наказ № 33-К про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 з займаної посади головного бухгалтера, з яким остання ознайомилась, проте відмовилась отримати, про що об 11-45 год. було складено акт від 16 травня 2018 року № 93. Після відмови отримати наказ ОСОБА_1 самовільно залишила робоче місце та була відсутня з 13-35 год. до 17?00 год., що підтверджується актом від 16 травня 2018 року № 94.

24 травня 2018 року на підставі наказу від 24 травня 2018 року № 34-К було скасовано наказ від 16 травня 2018 року № 33-К як нереалізований.

25 травня 2018 року на електронну адресу Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» надійшов лист від т.в.о. Генерального директора Концерну «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_21. щодо обов`язку надати до 01 червня 2018 року проекти фінансових планів на 2019 рік. Зазначений лист цього ж дня було передано до виконання головному бухгалтеру ОСОБА_1 та її заступнику ОСОБА_5 . Проте, 20 червня 2018 року на електронну адресу Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» надійшов лист від т.в.о. Генерального директора Концерну «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_21., в якому зазначено про відсутність фінансового плану та про необхідність терміново подати фінансовий план на затвердження. Зазначений лист цього ж дня було передано до виконання головному бухгалтеру ОСОБА_1 та її заступнику ОСОБА_5

22 червня 2018 року бухгалтерії запропоновано надати пояснення щодо несвоєчасної подачі фінансового плану, проте головний бухгалтер ОСОБА_1 відмовилась надавати пояснення, про що було складено акт від 22 червня 2018 року.

26 липня 2018 року у зв`язку із неподанням фінансового плану на 2019 рік головного бухгалтера ОСОБА_6 , на підставі наказу № 31-в вiд 26 липня 2018 року, притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани, однак остання відмовилась підписуватись в наказі про ознайомлення, через що було складено акт про відмову від підписання.

31 липня 2018 року начальником Головного управління майна Міністерства оборони України полковником ОСОБА_22 затверджено Акт перевірки окремих питань фінансово господарської дiяльностi консорціуму № 6774, яким встановлено ряд недоліків в діяльності підприємства, в тому числі щодо ведення бухгалтерського обліку, та запропоновано усунути вказані недоліки.

08 серпня 2018 року вiд юрисконсульта ОСОБА_23. надійшла службова записка про зникнення аудиторського звiту за 2017 рік. 09 серпня 2018 року на підставі наказу вiд 09 серпня 2018 року № 18-г створено комісію по факту зникнення аудиторського звiту за 2017 рік з метою встановлення причин його зникнення. Цього ж дня ОСОБА_1 надала пояснення, в яких зазначила, що передала аудиторський звiт перевіряючому ОСОБА_7 , проте акта приймання-передачі документів не надала.

Крім того, 09 серпня 2018 року на підставі наказу вiд 09 серпня 2018 року № 17-г визначено обов`язки працівникам Консорціуму, в тому числі головному бухгалтеру, щодо усунення недоліків, викладених в Акті перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності консорціуму від 31 липня 2018 року.

10 серпня 2018 року начальником Головного управління майна Міністерства оборони України полковником ОСОБА_22 затверджено Акт перевірки окремих питань фінансово?господарської діяльності Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1», згідно з яким комісією, зокрема, запропоновано за результатами розгляду порушень та недоліків розглянути питання щодо доцільності перебування на посаді головного бухгалтера ОСОБА_8

13 серпня 2018 року у зв`язку із зникненням звiту, головному бухгалтеру ОСОБА_9 оголошено догану згідно із наказом вiд 13 серпня 2018 року № 32-В. Ставити свій підпис про ознайомлення з наказом ОСОБА_1 відмовилась, про що було складено акт від 13 серпня 2018 року.

Крім того, вiдповiдно до доповiдноi записки від 13 серпня 2018 року начальника відділу кадрів ОСОБА_19., незважаючи на подвiйне оголошення догани головному бухгалтеру ОСОБА_9 вона й надалі продовжує порушувати дисципліну, оскільки у встановлені строки не надала звіту про рух грошових коштів та вiдмовляється вести табелі обліку робочого часу.

Враховуючи вищевикладене, 13 серпня 2018 року на підставі наказу вiд 13 серпня 2018 року № 42-к ОСОБА_10 звiльнено з посади головного бухгалтера за систематичне невиконання без поважних причин покладених на неi обов`язкiв, та як таку, що до неї вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, згідно із пунктом 3 статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 . iз вказаним наказом ознайомилась, проте відмовилась отримувати трудову книжку, про що складено відповідний акт.

13 серпня 2018 року платіжним дорученням № 1909 ОСОБА_11 було виплачено залишок заробітної плати за серпень 2018 року та за 9 днів невикористаної відпустки в розмiрi 6 373,97 грн.

14 серпня 2018 року листами № 152 та 153 було повідомлено ОСОБА_6 про

необхідність отримати трудову книжку, які було надіслано рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

Таким чином, ОСОБА_1 була законно звiльнена з посади головного бухгалтера Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_3» iз чітким дотриманням законодавства про працю.

Крім того, представник відповідача вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача несплаченої різниці в заробітній платі, оскільки жодним нормативним документом не передбачено, що оклад головного бухгалтера повинен бути рiвним окладу заступника генерального директора.

Враховуючи викладене просить відмовити в задоволені позову.

29 серпня 2019 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача про зупинення провадження у справі, від підтримання якого сторона відповідача відмовилася в судовому засіданні 05 грудня 2019 року.

Водночас, 05 грудня 2019 року позивач подала до суду клопотання про зупинення провадження, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 05 грудня 2019 року.

06 грудня 2019 року від представника відповідача Консорціума «ІНФОРМАЦІЯ_1» - адвоката ОСОБА_24., засобами поштового зв`язку, до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких сторона відповідача посилалась на обставини систематичного невиконання без поважних причин позивачем її трудових обов`язків, які були викладені у раніше наданих письмових поясненнях, зазначаючи, що застосування до ОСОБА_1 заходів дисциплінарного стягнення здійснено з додержанням порядку їх застосування та її було правомірно звільнено.

Крім того, враховуючи, що відповідач не має профспілкової організації, звільнення працівника проводиться без згоди такої організації.

До того ж, не дивлячись на те, що позивач була ознайомлена з наказом про звільнення під розпис, та з нею був проведений повний розрахунок, вона навмисно досить тривалий час не забирала трудову книжку з підприємства, не реагувала на численні листи про отримання трудової книжки або надання письмової згоди на її відправлення поштою, і лише у березні 2019 року забрала трудову книжку.

Також, не можна погодитись з вимогою позивача, щодо стягнення невиплаченої різниці в зарплаті, оскільки з 19 лютого 2018 року наказом від 05 лютого 2018 року № 02-К на підприємстві була введена в дію нова структура Консорціуму та затверджено штатний розпис з визначеними розмірами посадових окладів. Тож 24 квітня 2018 року позивач була прийнята на роботу та їй було встановлено оклад згідно із затвердженим штатним розписом.

Враховуючи те, що Консорціум є самостійним, відокремленим суб`єктом господарювання, він вправі впроваджувати на своєму підприємстві ті розміри посадових окладів, які зазначені у Галузевій угоді, але не зобов`язаний це робити. Це можливо за наявності фінансової спроможності відповідача на підставі спеціально виданого наказу керівника підприємства. Як відомо відповідач ще на початку 2018 року перебував в процесі ліквідації, і через відсутність фінансової можливості рішення щодо коригування заробітної плати виконавчий орган Консорціуму не приймав.

З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позову.

02 квітня 2020 року третя особа ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, подав до суду пояснення, в яких зазначив, що заперечує проти задоволення позову, оскільки ще на початку своєї роботи під час проходження випробувального термiну позивач не найкращим чином себе зарекомендувала. Була неуважною в роботі, припускалася помилок, порушувала трудову дисципліну та не в повній мірі виконувала свої функціональні обов`язки. В результаті чого підстави для припинення з ОСОБА_12 трудових відносин з`явилися ще у травні 2018 року. Був виданий відповідний наказ, але тоді позивач була залишена на роботі, і в подальшому наказ від 16 травня 2018 року № 33-к про звільнення ОСОБА_13 iз займаноi посади був скасований. Однак позивач не змiнила свого ставлення до роботи.

16 травня 2018 року остання без дозволу і попередження керівника бiльше трьох годин була відсутня на робочому місці. Тричi не виконала розпорядження керівництва підготувати проект фінансового плану на 2019 рік.

Спочатку, 25 травня 2018 року до бухгалтерії був переданий лист від Концерну «ІНФОРМАЦІЯ_4» за № 05/02-116 вiд 23 травня 2018 року з резолюцією «надати фінплан», який у визначений термін не був підготовлений.

21 червня 2018 року після отримання чергового листа від Концерну за № 05/02-156 вiд 20 червня 2018 року про термінове складання фінансового плану, до бухгалтерiї знову був переданий лист з резолюцiєю «підготувати фінплан та надати пояснення», який позивач особисто отримала на виконання, але в черговий раз не підготувала фінплан, а також вiдмовилася надавати пояснення з цього приводу.

За останнім розпорядженням ОСОБА_2 ОСОБА_1 повинна була підготувати фінансовий план не пізніше 27 червня 2018 року.

Після майже місячного очікування, коли фінансовий план так і не був підготовлений, порушення трудової дисципліни, за ігнорування розпоряджень керівника, за порушення своїх безпосереднiх службових обов`язкiв, передбачених посадовою Інструкцією, ОСОБА_14 був підписаний наказ вiд 26 липня 2018 року № 31-в про притягнення позивача до дисциплінарноi відповідальності шляхом оголошення догани, з яким ОСОБА_1 ознайомилась із наказом, але відмовилась його підписувати. В результаті чого 26 липня 2018 року був складений відповідний акт за підписом посадових осіб Консорціуму.

Пізніше на підприємстві мало місце зникнення табелів обліку робочого

часу. З метою розслідування факту зникнення з кабінету бухгалтерії підприємства табелів обліку робочого часу наказом від 16 липня 2018 року № 13-г була створена комісія. Відповідно до акта проведення службового розслідування від 18 липня 2018 року комiсiєю було запропоновано через службову недбалість притягнути до дисциплінарноi вiдповiдальностi головного бухгалтера ОСОБА_6 та заступника головного бухгалтера ОСОБА_5 .

У липні 2018 року на підприємстві відбувалась перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності Головним управлінням майна Міністерства оборони України. Під час проведення перевірки підприємства зник аудиторський звіт за 2017 piк. Наказом вiд 09 серпня 2018 року №18-г була створена комісія з метою розслідування факту зникнення з кабінету бухгалтерії аудиторського звіту. ОСОБА_1 у пояснювальнiй записцi вiд 09 серпня 2018 року зазначила, що вона сама віддала оригінал аудитирського звіту члену комісії ОСОБА_7 на його прохання. Комісія, на підставі акта від 09 серпня 2018 року про проведення службового розслідування, дійшла висновку, що документи зникли через службову недбалість головного бухгалтера, як наслідок, було запропоновано винести ОСОБА_9 догану.

Слід також зазначити, що комісією, створеною відповідно до наказу начальника Головного управлінням майна Міністерства оборони України ОСОБА_15 за наслідками перевірки фінансово-господарської діяльності Консорціуму, згідно з актом від 10 серпня 2018 року було запропоновано розглянути питання щодо доцільності перебування на посаді головного бухгалтера ОСОБА_1 у зв`язку із виявленими порушеннями та недоліками у роботі.

Керуючись висновком комісії по факту зникнення з бухгалтерії табелів обліку використання робочого часу та зникнення аудиторського висновку, за порушення трудової дисципліни, ОСОБА_2 був підписаний наказ № 32-B від 13 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Позивач в черговий раз відмовилась підписувати наказ про ознайомлення.

13 серпня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин покладених обов`язкiв, у зв`язку із застосуванням заходів дисциплінарного стягнення, на підставі наказу від 13 серпня 2018 року № 42?к позивач була звільнена із займаної посади згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Позивач у своєму позові зазначає, що її було звільнено без попередньої згоди профспілкової організації, але Консорціум не мав профспілкової організації, відповідно, така згода не вимагалась.

Вимога позивача щодо стягнення невиплаченої різниці в зарплаті, також є безпідставною, оскільки остання була прийнята на роботу з встановленим окладом відповідно до штатного розпису. До початку 2018 року Консорціум перебував у процесі ліквідації, тож у підприємства не було фінансової можливості коригувати зарплати відповідно до окладів, визначених Галузевою угодою.

Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позову.

03 грудня 2020 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, яку було прийнято судом.

25 червня 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва, занесеної до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року задоволено заяву про самовідвід головуючого в справі судді Усатової І. А., на підставі якої здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

01 жовтня 2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

09 серпня 2022 року представником відповідача подано клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 10 серпня 2022 року, у зв`язку з пропуском установленого законом строку та не наведенням представником відповідача неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали вд нього (частина перша статті 84 ЦПК України).

01 листопада 2022 року представник позивача подав до суду клопотання про поновлення підготовчого судового засідання і витребування доказів, яке ухвалою суду від 16 листопада 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, було залишено без задоволення з підстав, що підготовчий судовий розгляд тривав майже три роки та не наведення представником позивача об`єктивних причин для поновлення підготовчого судового засідання.

28 грудня 2022 року представником позивача було подано до суду клопотання про долучення до справи додаткових доказів, яке ухвалою суду від 23 березня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання було частково задоволено, зокрема, долучено до справи: постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року, копію трудової книжки ОСОБА_1 та довідку з Пенсійного фонду України форми ОК?7. Водночас, у прийнятті уточненої позовної зави було відмовлено, оскільки вона була подана поза межами строку встановленого законом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та зазначив про те, що накази про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у виді доган, які були однією з підстав для її звільнення, були скасовані апеляційним судом. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача різницю в посадовому окладі - 24 000 грн, за роботу у вихідні дні - 3 000 грн, несплачену зарплату за серпень - 5 909,15 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу - 1 016 912,95 грн, моральну шкоду - 35 750 грн, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві від 28 грудня 2022 року, яку судом не було прийнято до розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у письмових поясненнях та запереченнях, наданих до суду раніше. Також, зазначила, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є обов`язковою для суду. Так, апеляційним судом були скасовані накази відповідача про застосування до позивача дисциплінарних стягнення у виді доган, але така правова оцінка апеляційної інстанції, на думку представника відповідача є помилковою. Зокрема, матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що позивач була звільнена саме за порушення її посадових обов`язків і відповідно немає підстав щодо поновлення її на роботі. Крім того, позивач просить стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 101 909,15 грн, однак розрахунок є безпідставним та необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять довідки про середню заробітну плату, відсутній математичний розрахунок та докази щодо фактичного розміру середньоденної заробітної плати позивача, що не дає можливості зробити точний розрахунок її середнього заробітку. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що після звільнення з Консорціуму позивач мала три місця роботи та отримувала заробітну плату, тому вимушений прогул може рахуватися лише до першого працевлаштування ОСОБА_1 на роботу.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність третіх осіб.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. При цьому, статтею 3 КЗпП встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Судом установлено, що позивач з 25 квітня 2019 року призначена на посаду головного бухгалтера Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1», що підтверджується наказом «Про призначення ОСОБА_1 » від 24 квітня 2018 року № 28-К (а. с. 8, т. 1).

Наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 26 липня 2018 року № 31-В, виданим т.в.о. Генерального директора Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 , ОСОБА_1 оголошено догану, оскільки остання не надала, згідно чинного законодавства, до 01 червня 2018 року у паперовому та електронному вигляді проект фінансовго плану підприємства на 2019 рік до Концерну «ІНФОРМАЦІЯ_5» (а. с. 91, т. 1).

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 вдруге оголошено догану з огляду на висновки комісії по факту зникнення із кабінету бухгалтерії табелів обліку використання робочого часу та комісії по факту зникнення з кабінету бухгалтерії підприємства аудитирського звіту за 2017 рік, якими встановлено службову недбалість ОСОБА_1 , що підтверджується наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 13 серпня 2018 року № 32-В, виданим т.в.о. Генерального директора Консорціума «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 (а. с. 112, т. 1).

13 серпня 2018 року наказом «Про звільнення ОСОБА_1 » № 42-К, виданим т.в.о. Генерального директора ДГО Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_25. звільнено 13 серпня 2018 року головного бухгалтера ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї та як таку, що до неї вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України (а. с. 115, т. 1).

Підставою для винесення зазначеного наказу слугувала доповідна записка начальника відділу кадрів ОСОБА_19. від 13 серпня 2018 року, зі змісту якої вбачається, що головного бухгалтера ОСОБА_1 двічі було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Однак головний бухгалтер ОСОБА_1 й надалі порушує виконавську дисципліну. Так, ознайомившись з наказом від 25 липня 2017 року № 15-Г «Про надання звіту про рух грошових коштів», головний бухгалтер звіт не надала без пояснення причин. Крім того, ознайомившись з наказом від 09 серпня 2018 року № 17-Г, де пунктом 5 на неї покладено обов1язки щодо складання та ведення табелю обліку робочого часу фактично відмовилась це робити, мотивуючи тим, що це не входить в її посадові обов`язки. З урахування викладеного пропонувала розглянути можливість звільнення ОСОБА_1 згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України (а. с. 114, т. 1).

Вважаючи вищевказаний наказ незаконним, позивач просить його скасувати та поновити її на роботі.

Таким чином, у цій справі предметом спору є трудовий спір щодо дотримання роботодавцем законодавства при звільненні працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КзПП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Тобто при звільненні працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП слід враховувати, що на працівника покладаються обов`язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов`язок дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними актами.

Крім того, виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17, провадження № 61-9123св18).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця (постанова Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 363/4221/16-ц, провадження № 61-28075св18) .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було звільнено на підставі доповідної записки начальника відділу кадрів ОСОБА_19. від 13 серпня 2018 року за систематичне не виконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї, та до неї вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Також, в судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_16 та ОСОБА_5 , які підтвердили систематичне невиконання позивачем її трудових обов`язків та застосування до неї дисциплінарних стягнень.

Водночас, в судовому засіданні було встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року, яка набрала законної сили, визнано протиправними та скасовано наказ Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 26 липня 2018 року № 31-В про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , а також наказ Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 13 серпня 2018 року № 32-В про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Таким чином, скасування апеляційним судом наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, має преюдиціальне значення для вказаної справи, тобто факт незаконності вищевказаних наказів не підлягає доказуванню.

Враховуючи викладене, заходи дисциплінарного стягнення, які були застосовані до позивача, втратили юридичну силу, тому суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача на підставі доповідної записки начальника відділу кадрів згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки наявність такої записки без попереднього притягнення винної особи до дисциплінарної відповідальності не свідчить про систематичність невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на ОСОБА_1 , та задоволення позовних вимог щодо скасування наказу відповідача «Про звільнення ОСОБА_1 » від 13 серпня 2018 року.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне поновити позивача посаді головного бухгалтера Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Посилання сторони відповідача на те, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, а висновки апеляційного суду щодо визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності є помилковими, оцінюються судом критично, оскільки дана норма стосується фактів, які встановлюються під час розгляду будь-яких справ з однорідним предметом спору, в той час як Київським апеляційним судом вирішено спір між тими самими особами, що і в цій справі, тобто постанова апеляційного суду має преюдиціальне значення.

Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно положень пунктів 2, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Згідно з наявних у матеріалах справи довідки Пенсійного фонду України з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-7, розрахунково-платіжних відомостей № НЗП-00002138 за червень 2018 року та № НЗП-000025 за липень 2018 року, останніми повними місяцями роботи позивача були червень 2018 року та липень 2018 року, в яких позивач отримала зарплату в розмірі - 13 500 грн за червень та 10 000 грн за липень.

Загальна кількість відпрацьованих робочих днів у травні та червні 2018 року становить 42 дня. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 559,52 грн (23 500/42=559,52).

Крім того, з копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , судом встановлено, що позивач з 17 травня 2019 року по 03 лютого 2020 року працювала бухгалтером в ФОП ОСОБА_17 , з 20 квітня 2021 по 08 жовтня 2021 року працювала на посаді головного бухгалтера в ТОВ «Щастя Здоров`я», а з 12 жовтня 2021 року по 28 лютого 2022 року працювала головним бухгалтером в ТОВ «Фенікс Інвест Трейд».

З огляду на викладене, з дня звільнення позивача по день ухвалення даного судового рішення - 28 квітня 2023 року розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить:

за 2018 рік: 559,52 грнх97 робочих днів=54 273,44 грн;

за 2019 рік: з довідки Пенсійного фонду України з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-7, судом установлено, що з травня по грудень 2019 року позивач отримувала заробітну плату у ФОП ОСОБА_17 , тому сума середнього заробітку за січень-квітень 2019 року становить 45 880,64 грн (559,52 грнх82 робочих дні=45 880,64 грн), за травень 2019 року - 8 749,92 грн (559,52 грнх 21 робочий день-3 000 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =8 749,22), за червень 2019 року - 3 071,36 грн (559,52 грнх18 робочих днів-7 000 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =3 071,36), за липень 2019 року - 5 868,96 грн (559,52 грнх23 робочих дня-7 000 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =5 868,96), за серпень 2019 року - 4 749,92 грн (559,52 грнх21 робочий день-7 000 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =4 749,92), за вересень 2019 року - 4 749,92 грн (559,52 грнх21 робочий день-7 000 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =4 749,92), за жовтень 2019 року - 5 309,44 грн (559,52 грнх22 робочих дня-7 000 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =5 309,44 грн), за листопад 2019 року - 4 749,22 грн (559,52 грнх21 робочий день-7 000 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =4 749,22), за грудень 2019 року - 4 749,22 грн (559,52 грнх21 робочий день-7 000 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =4 749,22), всього - 87 878,60 грн;

за 2020 рік: з довідки Пенсійного фонду України з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-7, судом встановлено, що в січні 2020 року позивач отримувала заробітну плату у ФОП ОСОБА_17 , тому сума середнього заробітку за січень 2020 року становить 1 016,64 грн (559,52 грнх21 робочий день-10 733,28 грн заробітної плати отриманої у ФОП ОСОБА_17 =1 016,64 грн), за лютий-грудень 2020 року - 128 689,60 грн (559,52 грнх230 робочих днів=128 689,60 грн), всього - 129 706, 24 грн;

за 2021 рік: з довідки Пенсійного фонду України з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-7, судом встановлено, що з квітня 2021 року по 08 жовтня 2021 року позивач отримувала заробітну плату в ТОВ «Щастя Здоров`я», а з 12 квітня 2021 року по грудень 2021 року отримувала заробітну плату в ТОВ «Фенік Інвест Трейд», тому сума середнього заробітку за січень-березень 2021 року становить 34 130,72 грн (559,52 грнх61 робочий день=34 130,72 грн), за квітень 2021 року - 9 445,80 грн (559,52 грнх22 робочих дні-2 863,64 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Щастя Здоров`я»=9 445,80), за травень 2021 року - 3 071,36 грн (559,52 грнх18 робочих днв-7000 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Щастя Здоров`я»=3 071,36), за червень 2021 року - 4 190,40 грн (559,52 грнх20 робочих днв-7 000 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Щастя Здоров`я»=4 190,40), за квітень 2021 року - 9 445,80 грн (559,52 грнх22 робочих дні-2 863,64 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Щастя Здоров`я»=9 445,80), за липень 2021 року - 5 309,44 грн (559,52 грнх22 робочих дні-7 000 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Щастя Здоров`я»=5 309,44), за серпень 2021 року - 4 749,92 грн (559,52 грнх21 робочий день-7 000 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Щастя Здоров`я»=4 749,92 грн), за вересень 2021 року - 5 309,44 грн (559,52 грнх22 робочих дні-7 000 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Щастя Здоров`я»=5 309,44 грн), за жовтень 2021 року - 754,88 грн (559,52 грнх19 робочих днів-9 876 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Щастя Здоров`я» та ТОВ «Фенік Інвест Трейд»=754,88), за листопад 2021 року - 4 009,44 грн (559,52 грнх22 робочих дні-8 300 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Фенік Інвест Трейд»=4 009,44), за грудень 2021 року - 2 590,40 грн (559,52 грнх20 робочих днів-8 600 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Фенік Інвест Трейд»=2 590,40), всього - 73 561,80 грн;

за 2022 рік: з довідки Пенсійного фонду України з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-7, судом встановлено, що у лютому 2022 року позивач отримувала заробітну плату в ТОВ «Фенік Інвест Трейд», тому сума середнього заробітку за січень 2022 року становить 10 630,88 грн (559,52 грнх19 робочих днів=10 630,88), за лютий 2022 року - 1 345,37 (559,52 грнх20 робочих днів-9845,03 грн заробітної плати отриманої в ТОВ «Фенік Інвест Трейд»=1 345,37), за березень-грудень 2022 року - 121 415,84 грн (559,52 грнх217 робочих днів=121 415,84 грн), всього - 133 392,09 грн;

за 2023 рік: 559,52 грнх84 робочих дні=46 999,68 грн.

Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті позивачу становить 525 811,88 грн без урахування податків і зборів.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а статтею 237-1 цього Кодексу передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення порушених прав, зокрема поновленням на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61- 1188св18).

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя (постанова Верховного Суду від 14 червня 2021 у справі № 235/3191/19, провадження № 61-21511сво19).

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що в ході судового розгляду встановлено наявність порушення трудових прав позивача, зокрема, незаконним звільненням, що призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків позивача, а також вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а саме, через нервову напругу в неї погіршилось самопочуття та стосунки з членами сім`ї і близькими людьми, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

В пункті 2 частини 2 статті 23 ЦК України зазначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та обсяг фізичних, душевних, психічних і моральних страждань і переживань позивача, їх тривалість, істотність та глибину вимушених негативних змін у її звичайному житті, які настали у зв`язку із незаконним звільненням, позбавленням її на певний період часу коштів для утримання родини, інші незручності, що в сукупності мали пригнічуючий ефект для психічного стану позивача, а також сукупність інших негативних наслідків у її повсякденному звичайному житті, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування моральної шкоди позивачу в розмірі 5 000 грн, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково.

Щодо наданого стороною позивача до суду висновку соціально-психологічного дослідження № 09/1-09-22 моральної шкоди потерпілого, яким визначено, що моральна шкода ОСОБА_1 через порушення трудових прав становить 14 300 грн, через завдану шкоду діловій репутації спеціаліста-бухгалтера - 21 450 грн, то суд не бере його до уваги, оскільки зазначений висновок не може бути належним та допустимим доказом, тому що поданий позивачем з порушенням порядку встановленого ЦПК України, а саме, на стадії розгляду справи по суті.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача різницю в посадовому окладі - 24 000 грн, посилаючись на наказ Міністерства оборони України від 19 лютого 2018 року № 72 про внесення змін до Галузевої угоди, укладеною між Міністерством оборони України та Центральним комітетом профспілки Збройних Сил України на 2016-2018 року, яким, зокрема, визначено, що посадові оклади заступникам керівника, головному бухгалтеру встановлюються на 5-30 відсотків нижче посадового окладу керівника підприємства, вважає, що з 11 травня 2018 року до 13 серпня 2018 року вона щомісячно не доотримувала нарахувань по 6 000 грн.

Водночас, судом встановлено, що 19 лютого 2018 року наказом № 02-К від 05 лютого 2018 року на підприємстві була введена в дію нова структуру Консорціуму та затверджено штатний розпис з визначеними розмірами посадових окладів, згідно з яким посадовий оклад головного бухгалтера становить 10 000 грн (а. с. 243, 246, т. 1).

Крім того, наказом про призначення ОСОБА_1 на посаду головного бухгалтера Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» їй було встановлено посадовий оклад 10 000 грн (а. с. 8, т. 1).

Частиною другою статті 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Аналогічна правова норма міститься в частині першій статті 15 Закону України «Про оплату праці».

Пунктом 3.12 колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» визначено, що конкретні розміри тарифних ставок (договірних розцінок) робочих і посадових окладів службовців визначаються в межах наявних коштів на оплату праці з врахуванням кваліфікації працівника, складності та умов виконуваної ним роботи і встановлюється у кожному окремому випадку наказом керівника.

З огляду на викладене, відповідач вправі впроваджувати на своєму підприємстві розміри посадових окладів, які зазначені у Галузевій угоді за наявності фінансової спроможності, однак не зобов`язаний це робити.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду доведено факт незаконного звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, наявність законних підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 704,80 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 43 Конституції України, статтями 3, 4, 40, 139, 235,237-1 КЗпП України, статтями 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 13 серпня 2018 року № 42-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 13 серпня 2018 року.

Стягнути з Консорціуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 525 811,88 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч вісімсот одинадцять гривень 88 коп.) гривень, моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч грн) гривень, витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Консорціум ІНФОРМАЦІЯ_1, ЄДРПОУ: НОМЕР_3, місцезнаходження: АДРЕСА_3;

треті особи: директор Консорціуму ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_6, АДРЕСА_4.

Суддя Л. М. Ішуніна