Номер провадження: 22-ц/813/3733/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

скаржник Одеська міська рада,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Одеської міської ради,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Салтан Л.В.

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, в обґрунтування якого вказала, що з 2012 року почала вести спільне господарство з ОСОБА_3 . Вони разом здійснювали покупки продуктів харчування, оплачували комунальні платежі, позивачка готувала їжу, купляла ОСОБА_3 одежу.

У жовтні 2016 року позивач з ОСОБА_3 попросили, щоб сусід ОСОБА_2 у випадку необхідності доглядав за ОСОБА_3 , а останній складе на користь ОСОБА_2 заповіт.

У 2019 році ОСОБА_3 захворів, його доглядом займалась позивачка зі своїми дочками. У 2020 році позивач організувала похорони ОСОБА_3 та після смерті отримала його пенсію.

Позивач зазначає, що фактично проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , вони дбали один про одного, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

Після смерті ОСОБА_3 позивач не може отримати кошти, які вони відкладали, що знаходяться в банку та інше майно спадкодавця, тому звернулась до суду.

Належним відповідачем по справі позивач вважає саме ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 за заповітом.

Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 14 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнив, визнав факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, обґрунтував рішення тим, що в матеріалах цивільної справи міститься достатньо доказів, якими підтверджується факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, суд першої інстанції взяв до уваги покази свідків, які зазначили, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 2012 року вели спільний побут та несли витрати. Квитанції про сплату комунальних послуг з 2012 року по 2020 року включно, надані позивачем, суд першої інстанції вражав належним підтвердженням спільних витрат. Крім зазначеного, судом першої інстанції факт наявності у позивача оригіналів документів, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, атестату, посвідчення члена сім`ї, врахував як свідчення того, що між ОСОБА_1 з ОСОБА_3 існували тривалі сімейні відносини. Дії ОСОБА_1 щодо організації поховання оплати усіх послуг похоронного бюро на думку суду першої інстанції, також свідчать про теплі і довгі стосунки між позивачем та померлим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Одеська міська рада, просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єювідмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Одеська міська радазазначає, що суд першої інстанції помилково не залучив її до участі у справі та ухвалив рішення, яким порушив права останньої, як особи, яка мала правовий інтерес на нерухоме майно, яке належало спадкодавцю на час відкриття спадщини.

Так, скаржник зазначає, що з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , вбачається, що останній склав заповіт 20 жовтня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С., зареєстрований в реєстрі за № 910, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. А оскільки, позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси після спливу строку передбаченого ст. 1270 ЦК України, то суд першої інстанції в силу положень ст. 1277 ЦК повинен був залучити до участі у справі Одеську міську раду.

Також скаржник вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без достатніх, належних та допустимих доказів. Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за різними адресами, а факт їх спільного проживання спростовується поясненнями позивачки в позовній заяві. Крім того, з прийнятих судом як належних доказів, а саме квитанції про сплату комунальних послуг вбачається, що платником є ОСОБА_3 , тому вказаним доказом не підтверджується ведення спільних витрат, а надання копій особистих документів ОСОБА_3 лише підтверджують особу померлого та його персональні дані. Нотаріально посвідчені покази свідків написані ідентично. Також, скаржник посилаючись на позицію Верховного Суду викладену в постанові № 202/5003/16-ц від 25 листопада 2019 року зазначив, що оплата послуг поховання не є достатнім доказом підтвердження факту спільного проживання.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 отримав 28 жовтня 2022 року, про що свідчить підтвердження про вручення документа.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила закрити апеляційне провадження на підставі ч. 3 ст. 362 ЦПК України, а у випадку розгляду апеляційної скарги, відмовити в її задоволенні. В обґрунтування відзиву посилалась на те, що оскільки ОСОБА_2 не використав своє право на звернення з заявою на прийняття спадщини, тому спадкоємцем є лише позивач, яка фактично проживала з спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років. Надані, під час розгляду справи в суді першої інстанції, докази спільного проживання з ОСОБА_3 , а саме: покази свідків, квитанції про сплату комунальних платежів, медичну документація та інші, позивач вважає достатніми, рішення суду першої інстанції в частині їх оцінки обґрунтованим.

Представник Одеської міської ради, який приймав участь в судому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивачка в судове засідання не з`явилася про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник позивачки, який приймав участь в судому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, представника Одеської міської ради, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з достатності доказів якими підтверджується факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01 грудня 2020 року (а.с. 17, т.1).

ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1994 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений20 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 910, яким заповідавОСОБА_2 на випадок своєї смертіквартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 94, т. 2).

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на зазначену квартиру.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п. 2.2 Положення).

На запит суду першої інстанції приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. надано належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 04 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. заяву про прийняття спадщини, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05 лютого 2021 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо спадкової справи та виданих на її підставі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 .

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05 лютого 2020 року вбачається, що 05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Сегеченко І.М. заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 67167627, номер у нотаріуса 3/2021, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, за життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений20 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С., зареєстрований в реєстрі за № 910, яким заповідавОСОБА_2 на випадок своєї смертіквартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 94, т. 2).

Отже, за заповітом спадкоємцем призначено ОСОБА_2 .

З довідки виданої департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П1-10997-ю/л від 19 січня 2021 року вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 17 березня 1989 року по теперішній час (а.с. 90, т. 2).

За вказаною адресою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований один, що підтверджується відомостями № П1-10929-ю/лпро зареєстрованих осібу житловому приміщенні, наданими департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 19 січня 2021 року (а.с. 91, т. 2).

Пунктом 1.2. глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено,що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на адресу ОСОБА_2 направлявся лист, в якому останній повідомлявся про те, що за даними Спадкового реєстру було встановлено наявність заповіту, посвідченого 20 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. За інформацією нотаріуса, який посвідчив заповіт, ОСОБА_3 заповів квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Роз`яснювалися положення ст.ст. 1268, 1269,1270 ЦК України та пропонувалося з`явитися до робочого місця нотаріуса з приводу отримання роз`яснень щодо подальших дій для можливості отримання у спадщину заповіданого майна померлого ОСОБА_3 .

Вказаний лист ОСОБА_2 не вручено, оскільки отримувач відсутній за адресою, що підтверджується кур`єрською службою доставки.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину у визначений законом строк після померлого ОСОБА_3 .

Отже враховуючи положення ст. 1272 ЦК України ОСОБА_2 вважається таким, що не прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3 .

Проте, судом першої інстанції не були враховані зазначені вище норми права та обставини справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини виникли щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду із позовом, позивачка зазначала, що метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю є вступ у спадщину за законом, після померлого ОСОБА_3 .

Отже метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з 2012 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті останнього, з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) зроблено висновок, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Таким чином, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом,

усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Враховуючи, що спірні правовідносини про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 виникли у зв`язку з встановленням обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті останнього, а ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом у визначений законом строк не прийняв спадщину, то апеляційний суд вважає, що відповідачем є Одеська міська рада як орган місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин у справі, дійшов помилково висновку про те, що відповідачем у даній справі повинен бути ОСОБА_2 .

Оскільки визначення відповідачів є правом позивача, який пред`явив позов до ОСОБА_2 , який не є належним відповідачем, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу не може усунути порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи належних відповідачів.

При скасуванні рішення суду з зазначених підстав апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом до належних відповідачів.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог провстановлення факту проживання однією сім`єю.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 січня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов