Справа № 482/374/21
Провадження № 2/489/566/23
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Сухно А.В.,

представників позивача за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя і визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

встановив:

25.03.2021 позивач ОСОБА_4 звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності. У своїх позовних вимогах представник позивача посилався на те, що 08.10.2010 позивач зареєстрував шлюб із відповідачем.

Перебуваючи у шлюбі, сторони сумісними зусиллями та за сумісні кошти придбали ряд нерухомого майна:

- приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 , виникнення права власності 24.01.2020;

- магазин промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 , виникнення права власності 04.07.2014;

- житловий будинок, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_3 , виникнення права власності 23.06.2016;

- нежитлові приміщення, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, приватна спільна часткова власність, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 го та 2 го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_4 , виникнення права власності 04.07.2014.

Згідно звітів товарознавчих експертів, долучених до матеріалів справи, загальна вартість таких об`єктів становить: 769508 грн., 1/2 складає 384754 грн.

Усе майно через тривале проживання та міцну довіру на час сумісного проживання за узгодженим рішенням подружжя було зареєстровано за ОСОБА_5 .

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати вищевказане майно його та відповідача спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеного майна.

Відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала та змінювала, в якому остаточно просила визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля Ford Transit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який також просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, на даний час ОСОБА_5 відомо, що спірний автомобіль, який раніше був зареєстрований за ОСОБА_4 , був проданий ним 13.08.2021 ОСОБА_6 без її згоди. Крім того, в судовому засіданні 08.11.2022 представник ОСОБА_5 остаточно уточнила, що не заявляє вимог щодо поділу спірного майна за первісним та зустрічним позовом в натурі.

Згідно ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.06.2022 цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

13.10.2022 справу № 482/374/21 прийнято до провадження Ленінським районним судом м. Миколаєва (суддя Микульшина Г.А.), розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Згідно Ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представники позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити; проти задоволення зустрічного позову заперечували. Додатково представник позивача ОСОБА_1 до закінчення судових дебатів (у вступному слові) заявив клопотання про надання доказів розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, складання звітів експертів та витягів після ухвалення рішення на підставі ч. 8 ст. 141 та ч. 2 ст. 246 ЦПК України.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнав; зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.10.2005, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 21).

Згідно рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12.05.2021 по справі № 482/246/21, яке залишено без змін згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 14.07.2021, які отримані судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, шлюб між сторонами було розірвано.

Від спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 22, 23).

В період перебування у шлюбі, а саме 18.12.2012, в період перебування у шлюбі, ОСОБА_5 придбала на підставі договору купівлі-продажу 30/100 часток нежитлових приміщень підвалу № 11 загальною площею 110,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , в цілому об`єкт складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин І-го та ІІ-го поверху, загальною площею 367,1 в житловому будинку літ. А-2. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., зареєстровано в реєстрі за номером 13813 (т. 1, а.с. 33-34).

На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.07.2014 ОСОБА_5 на праві власності належить магазин промислових товарів за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 121,6 кв.м. (т. 1, а.с. 38).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28966199 від 28.03.2016 (підстава державної реєстрації: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: МК 30, виданий 05.02.2016, видавник: Управління ДАБІ у Миколаївській області; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 25.11.2015, видавник: Районне КП Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації; рішення про надання адреси, серія та номер: 10, виданий 17.02.2016, видавник: Баловненська сільська рада Новоодеського району Миколаївської області) (т. 1, а.с. 39-40).

24.01.2020 сторони придбали за договором купівлі-продажу приміщення магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 , на першому поверсі житлового будинку літ. А-2, загальною площею 82,7 кв.м. Покупцем за даним договором є ОСОБА_10 . Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. та зареєстровано в реєстрі за № 127 (т.1, а.с. 24-25).

Також згідно результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІСДДАІ`МВС України від 08.12.2021 встановлено, що 25.05.2010 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобіль FORD TRANSIT 2402 (2006), білий, № кузова НОМЕР_4 (т. 1, а.с. 150).

Згідно вказаних Результатів аналітичного пошуку також встановлено, що 13.08.2021 даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника ( ОСОБА_6 ) за договором купівлі-продажу.

Згідно Договору купівлі - продажу транспортного засобу від 13.08.2021 ОСОБА_6 купив транспортний засіб FORD TRANSIT 2402 (2006), білий, № кузова НОМЕР_4 . У відповідності до п. 3.1 договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засоби становила 10 000,00 грн. (т. 1, а.с. 212).

За таких обставин судом встановлено, що сторонами на підставах, не заборонених законом, в період шлюбу було набуто право власності на вищевказане майно.

За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Тобто майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК).

Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 572 ЦК України.

У разі неподільності речі, або якщо ці речі не можуть бути поділені між подружжям відповідно до їх частки, а згода щодо сплати/отримання компенсації відсутня, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (пункт 25 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Враховуючи зазначені норми, суд робить висновок, що приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 , виникнення права власності 24.01.2020; магазин промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 , виникнення права власності 04.07.2014; житловий будинок, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_3 , виникнення права власності 23.06.2016; нежитлові приміщення, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, приватна спільна часткова власність, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 го та 2 го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_4 , виникнення права власності 04.07.2014, які придбані в період шлюбу сторін, право власності на які зареєстроване лише за ОСОБА_5 , є об`єктом права їх спільної сумісної власності.

Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існує, отже ці частки є рівними.

За такого, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_4 про поділ спірного нерухомого підлягає задоволенню, враховуючи, що нерухомість була придбана сторонами в період перебування у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір, будь-яка домовленість про розподіл майна, а спірна нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А саме необхідно визнати вищезазначене майно об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за кожним із сторін право власності на його частку.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля FORD TRANSIT 2402 (2006), білий, № кузова НОМЕР_4 та визнання за нею права власності на 1/2 частку даного автомобіля - в його задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Як роз`яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова Пленуму), до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІСДДАІ`МВС України від 08.12.2021 встановлено, що 25.05.2010, тобто в період шлюбу, за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на автомобіль FORD TRANSIT 2402 (2006), білий, № кузова НОМЕР_4 (т. 1, а.с. 150).

Згідно вказаних Результатів аналітичного пошуку також встановлено, що 13.08.2021 даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника ( ОСОБА_6 ) за договором купівлі-продажу (а.с.150 т. 1).

Згідно Договору купівлі - продажу транспортного засобу від 13.08.2021 ОСОБА_6 купив транспортний засіб FORD TRANSIT 2402 (2006), білий, № кузова НОМЕР_4 . У відповідності до п. 3.1 договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засоби становила 10 000,00 грн. (т. 1, а.с. 212).

З пояснень представників сторін та долученої до матеріалів справи ухвали про відкриття провадження Новоодеського районного суду Миколаївської області, судом встановлено, що з 25.07.2022 в провадженні Новоодеського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа № 482/586/22 за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «НОВУС-Н», ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання недійним вищевказаного договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності. Однак станом на час розгляду справи № 482/374/21 рішення Новоодеським районним судом Миколаївської області у справі № 482/586/22 не ухвалено та не набрало законної сили.

Оскільки автомобіль спірний автомобіль FORD TRANSIT 2402 (2006), білий, № кузова НОМЕР_4 станом на час розгляду справи не перебуває у власності жодного з подружжя, підстави для визнання права власності на його частку за ОСОБА_5 в порядку поділу майна подружжя відсутні.

Судом встановлено, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема, статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав фізичних та юридичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача, може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Враховуючи наведене, зустрічний позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, в зв`язку з неналежним способом захисту порушеного права, обраним позивачем, оскільки такий спосіб захисту не є ефективним та у зв`язку з тим, що спірний автомобіль FORD TRANSIT 2402 (2006), білий, № кузова НОМЕР_4 станом на час розгляду справи не перебуває у власності жодного з подружжя, тому підстави для визнання права власності на його частку за ОСОБА_5 в порядку поділу майна подружжя відсутні.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_5 не позбавлена можливості звернутись до суду із позовом про компенсацію вартості спірного майна або у разі задоволення її позовних вимогу справі № 482/586/22 звернутись з новим позовом про поділ спірного автомобіля шляхом визнання права власності на його частку.

Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи, що спір розглянутий судом та первісний позов задоволений, проте клопотання сторін про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, вжиті за ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25.03.2021 у справі № 482/374/21 (провадження № 2-з/482/12/2021) заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 підлягає стягненню розмір судового збору, сплачений при подачі позову, у розмірі 3 847,54 грн., а також 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову, всього 4 301, 54 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, складання звітів експертів та витягів суд доходить висновку, що у зв`язку з тим, що позивачем зроблено заяву про надання доказів розміру судових витрат в цій частині після ухвалення рішення, на підставі ч. 2 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати слід призначити судове засідання та встановити строк для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат в цій частині.

Оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені при подачі даного позову, покладаються на позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 30, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Первісний позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя і визнання права власності - задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 :

- приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 ;

- магазин промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 ;

- нежитлові приміщення, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 - го та 2 - го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_4 ;

- житловий будинок, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя право власності на:

- частку приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 ;

- частку магазину промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 ;

- частку нежитлових приміщень, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 - го та 2 - го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_4 ;

- частку житлового будинку, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_5 в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя право власності на:

- частку приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 ;

- частку магазину промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 ;

- частку нежитлових приміщень, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 - го та 2 - го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_4 ;

- частку житлового будинку, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 4 301, 54 грн. (чотири тисячі триста одна гривня 54 коп.).

Для вирішення питання про судові витрати в частині понесених позивачем за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу, складання звітів експертів та витягів призначити судове засідання на 04 квітня 2023 року о 14:00 год.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду виготовлено 21.03.2023.

Суддя Г.А. Микульшина