Справа № 727/546/23
Провадження № 2/727/463/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Літвінової О.Г.

при секретарі Вальків А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко Марини Олександрівни про усунення від спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко Марини Олександрівни про усунення від спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що її сусідкою була ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За період життя вони з нею поріднилися, оскільки в період проживання до неї ніхто не навідувався та не цікавився, не піклувався про стан її здоровя. З родичів у ОСОБА_3 була лише донька, ОСОБА_2 , яка проживає в Російській Федерації. Вона понад 32 роки не навідувалась до матері і ніколи не надавала їй ніякої допомоги. В період часу з 1992 року до дня смерті. ОСОБА_1 будучи власницею квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться поверхом вище із помешканням ОСОБА_3 із померлою, вели спільне господарство в квартирі останньої, утримували її та належне їй помешкання, сплачували комунальні послуги, здійснювали поточні ремонтні роботи тощо, а приблизно з 2015 року, вона постійно проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 .. Фактично, на рівні родинних відносини. Через свій поважний вік та хронічні захворювання ОСОБА_3 мала безпорадний стан і потребувала стороннього догляду. ОСОБА_2 яка є донькою ОСОБА_3 не навідувалася до неї в лікарні, тим більше навіть не цікавилась що з нею і чи має кошти на лікування. Весь період перебування ОСОБА_3 в лікарні нею опікувалась ОСОБА_1 та поховання здійснювала також вона. Тому вона вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, вела спільне господарство, у них із спадкодавцем був спільний бюджет. Тому просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Чернівці в період з 01 січня 2015 року по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 та усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. в судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена про місце та час розгляду справи належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру (а.с.10). Її сусідкою була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка за життя була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру (а.с.13), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 як зазначено у свідоцтві про смерть (а.с.12).

З родичів у ОСОБА_3 є лише донька, ОСОБА_2 , яка проживає в Російській Федерації. Вона понад 32 роки не навідувалась до матері і ніколи не надавала їй ніякої допомоги.

У квартирі ОСОБА_3 разом з нею ніхто із родичів не проживав, свідчить також довідка про склад сім`ї № 2622 від 05.12.2020 року (а.с.15).

Через свій поважний вік та хронічні захворювання ОСОБА_3 мала безпорадний стан і потребувала стороннього догляду , що підтверджується виписками з епікризу (а.с.31).

Позивачка по справі надавала ОСОБА_3 цей догляд. Вона купувала всі необхідні ліки та засоби гігієни, зокрема підгузки, пеленки, вологі серветки тощо, що підтверджується товарними чеками (а.с.21-22), крім того оплачувала всі комунальні платежі та здійснювала утримання спадкового майна за свій рахунок , згідно документів про оплату комунальних послуг (а.с.35).

У зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_3 всі витрати на її лікування здійснювалися ОСОБА_1 (а.с.24-32) та витрати на поховання також були за рахунок позивачки, що підтверджується Договором про організацію та проведення поховання та платіжними документами (а.с.19-20).

Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України, діти, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами ст. 1266 ЦК, є вичерпним.

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 просить усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , приймаючи до уваги її ставлення до неї з моменту настання хвороби та до часу смерті останньої, так як та ухилялася від надання покійній будь-якої допомоги, при цьому внаслідок похилого віку та важкої хвороби ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані у зв`язку з хворобою, та потребувала постійного стороннього догляду.

Як встановлено в судовому засіданні догляд за покійною здійснювала позивачка ОСОБА_1 .

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Даною нормою чітко встановлено, що суб`єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб`єктів попередньої черги.

Таким чином, суб`єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

У цій же постанові Пленуму Верховного Суду України, ВСУ роз`яснив, що при застосуванні правила ч 5 ст. 1224 ЦК України, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обов`язку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Отже, як встановлено судом, та було підтверджено, що відповідачем ОСОБА_2 не надавалась взагалі будь-яка матеріальна чи моральна допомога своїй матері.

Інших доказів, які б підтвердили суду, той факт що ОСОБА_2 надавала покійній ОСОБА_3 будь-яку допомогу, судом не встановлено.

Вирішуючи позов по суті, суд, звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За таких обставин, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про встановлення факту спільного проживання, судом встановлено наступне.

Так, позивач при зверненні до суду із вимогою про встановлення факту спільного проживання разом з покійною ОСОБА_3 до часу відкриття спадщини, посилається на те, що вона з покійною проживала разом однією сім`єю по день її смерті, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки її з покійною поєднували спільне господарство в квартирі, утримували її та належне їй помешкання, сплачували комунальні послуги, здійснювали поточні ремонтні роботи тощо, а приблизно з 2015 року ОСОБА_1 постійно проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 фактично на рівні родинних відносинах.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, встановлення даного факту позивачу необхідно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ..

Так, судом встановлено, що до спадкоємців четвертої черги належать особи які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та вели спільне господарство.

Так, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлення цього факту має для спадкоємця юридичне значення, оскільки юридичний факт встановлюється з метою реалізації спадкоємцем права на отримання спадщини.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги всі обставини справи, докази, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, про встановлення факту проживання однією сім`єю підлягають задоволенню в повному обсязі. Слід усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Та необхідно встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Чернівці в період з 01 січня 2015 року по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 266 СК України, ст. ст. 1217, 1224, 1259, 1266, 1268 ЦК України, ст. ст. 141, 212, 259, 263-265, 269 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Чернівці в період з 01 січня 2015 року по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: О.Г.Літвінова