Справа № 438/1201/22
Провадження № 2/438/94/2023
У Х В А Л А

про закриття провадження

16 березня 2023 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.,

за участі секретаря судових засідань Кекош Н.С.,

представника позивача Петруняк О.Б. ,

представника третьої особи Подставек Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач 30 листопада 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2022 року справу розподілено судді Слишу А.Т.

Ухвалою судді від 22 грудня 2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 03 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи по суті встановлено підстави для закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

В постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) вказано, що «Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище позивача), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло».

Беручи до уваги вищевикладене, позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між колишнім подружжям існує спір щодо визначення місця проживання дитини, зважаючи на те, що дитина проживає із позивачем та перебуває на його утриманні.

Зокрема, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що сторони перебували в шлюбі, який розірваний згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 03 листопада 2022 року. Малолітня дитина сторін з часу народження зареєстрована та постійно проживає з позивачем : АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним актом обстеження умов проживання малолітньої дитини, а також довідкою про склад сім`ї.

Із позовних вимог вбачається, що між сторонами спір щодо визначення місця проживання дитини взагалі відсутній, тобто позивачем не вказано в чому саме полягає спір між ним та відповідачем, не надано до матеріалів позову медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), акт обстеження житлово-побутових умов відповідача, документи, що підтверджують право власності на житло у позивача.

Тобто в позовній заяві в порушенням вимог ст. 175 ЦПК України: не викладено обставини та не зазначено докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Позивачем не надано характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують батька і його відношення до дитини, поведінку за місцем роботи і за місцем проживання, а також акти обстеження житлових умов відповідача, на предмет визначення місця проживання дитини.

Крім цього, до матеріалів позовної заяви додано висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, яким встановлено, що «мати з сім`єю не проживає та не заперечує щодо визначення місця проживання дочки з батьком. ОСОБА_3 фактично самоусунулась від виховання дочки ОСОБА_4 . Мати планує виїхати за кордон та не має бажання брати з собою дитину».

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання від 09 січня 2023 року про те, що позов визнає повністю і не заперечує проти його задоволення судом. Просила суд розглянути справу без її участі, оскільки виїжджає за кордон.

Тобто, на виконання вимог ст.189 ЦПК України, з`ясовуючи заперечення відповідача проти позовних вимог, суд встановив, що відповідач не заперечує того факту, що дитина проживала і проживає на даний час з батьком. Судом встановлено, що між сторонами на даний час жодного спору не існує, відповідач не заперечує, щоб її малолітня донька проживала з батьком, спори щодо участі в спілкуванні та вихованні дитини відсутні. Вона бачиться з сином та надає йому необхідну допомогу, розуміє, що сину буде жити краще з батьком.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Так, відповідач під час розгляду справи повідомила суду, що вона не заперечує проти визначення місця проживання їх спільної із позивачем дитини, разом із останнім.

Тобто, відповідач висловила добровільну згоду на проживання її дитини разом із позивачем та не заперечує проти цього.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як встановлено під час розгляду справи, спільна дитина сторін проживає разом із батьком.

Вказану обставину учасники процесу визнають і не оспорюють.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що права дитини жодним чином не порушені, оскільки за взаємною згодою її батьків, дитина проживає разом із батьком.

За нормами частин першої та другої статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, у даній справі, за спільною згодою матері та батька, які проживають окремо, їх дитина проживає із батьком.

Як наслідок, відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення місця проживання дитини сторін, оскільки такого спору немає.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача адвоката Петруняк О.Б. у судовому засіданні про те, що відповідач ОСОБА_3 , повернувшись за кордону у подальшому може оспорювати проживання їх спільної дитини з позивачем оскільки відповідно статей 15, 16 ЦК України вирішення(задоволення) позову судом можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права (інтересу) відповідачем. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову в частині зазначених вимог, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Зокрема, із письмового пояснення відповідача, судом встановлено, що вона надала згоду на проживання їх дитини разом із позивачем.

Тобто, бажання сторін щодо визначення місця проживання їх дитини, є їх спільним і відповідає їх волі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично відсутній предмет спору щодо визначення місця проживання їх дитини, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін. Про факт відсутності предмета спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дитини із позивачем, не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дитини разом із нею.

Отже, суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дитини ґрунтуються на їх спільній згоді.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання його дитини не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони і не потребують здійснення ефективного судового захисту.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами після звернення з позовом, за умови подання доказів такого врегулювання.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини сторін, суд приходить до висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі за такими позовними вимогами.

За таких обставин, необхідно закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 189, 196-198, 200, 255, 259-260 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області про визначення місця проживання дитини на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 21 березня 2023 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш