КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4607/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Київ

Справа № 752/16309/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка подана представником Павликівським Володимиром Івановичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року, постановлену у складі судді Романишеної І.П.,

у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_1 ,

встановив:

У липні 2022 року ПАТ «Український Професійний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 16.09.2020 про відкриття виконавчого провадження №63048485 про стягнення судового збору з уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» на користь ОСОБА_1 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва справа №752/16309/19.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні скарги у даній справі.

Не погоджуючись з ухвалою, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Павликівський В.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що виконавче провадження №63048485, відкрито 16.09.2020 року в порушення вимог п.п. 4,11 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на час його відкриття з 28.08.2015 на підставі Постанови правління НБУ № 562 від 28.08.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український професійний Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення 28.08.2015 р. № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Проте, судом першої інстанції не враховано того, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду та прийняття рішення Шевченківським районним судом м. Києва від 12.12.2019 року, що стало підставою для видачі виконавчого документу у ПАТ «УПБ», було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації, а відтак державний виконавець на виконання вимог п.п.4, 11 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був повернути стягувачу такий виконавчий документ без прийняття його до виконання. В свою чергу відкликання банківської ліцензії та запровадження процедури ліквідації банку зумовлює необхідність застосування до правовідносин, що склалися норм спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час здійснення процедури виведення банку з ринку вимоги кредиторів задовольняються виключно в черговості та порядку, передбаченими статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стверджує, що у державного виконавця з моменту звернення стягувачем виконавчого документу до виконання не було правових підстав для вчинення будь-яких дій стосовно примусового стягнення коштів так як в ПАТ «УПБ» з 28.08.2015 розпочато процедуру ліквідації.

Звертає увагу, що відмовляючи в задоволенні скарги ПАТ «УПБ» на дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження суд першої інстанції посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 квітня 2018р. у справі № 910/11908/16, постанові від 06 листопада 2019 р. у справі № 761/14537/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду розглядає під судовими рішеннями в подібних правовідносинах такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (п. 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19).

Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував вказані висновки Верховного Суду, оскільки правовідносини у справах, на які посилався суд в оскаржуваній ухвалі, не відповідають критеріям подібних. Звертає увагу на обставини (правовідносини), що зазначені у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15.

Вказує, що в межах даної справи позивач звернувся з позовом до суду у 2019 році, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2019 у справі № 752/16309/19 набрало законної сили 08.07.2020. Тобто, на момент звернення позивача у справі № 752/16309/19 з позовом до суду ПАТ «УПБ» вже перебував у процедурі ліквідації, що зумовило для позивача настання певних правових наслідків, а саме задоволення його кредиторських вимог по сплаті витрат на правову допомогу виключно в межах ліквідаційної процедури Банку, тобто в порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» норми якого є пріоритетними для даних правовідносин. Викладене свідчить, що встановлені судами фактичні обставини у справі № 761/14537/15-ц, на яку посилався суд першої інстанції застосовуючи висновки викладені Верховним Судом у постанові від 06.11.2019 при прийнятті оскаржуваної ухвали, є відмінними від фактичних обставин у межах справи № 752/16309/19.

Також, в порушення норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції при виборі й застосуванні норм права до спірних правовідносин не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду, зокрема Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.10.2018 у справі № 487/3335/13-ц, Великою Палатою Верховного Суду в п. 103 постанови від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц.

В судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Павликівський В.І. підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду зі даною скаргою, скаржник посилався на те, що постанова Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 16.09.2020 про відкриття виконавчого провадження №63048485 про стягнення судового збору з уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» на користь ОСОБА_1 на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва справа №752/16309/19 є протиправною, оскільки при пред`явленні виконавчого листа до примусового виконання у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №63048485 від 16.09.2020, адже існували обставини для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Виконавче провадження здійснюється всупереч ст. ст. 49, 52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п.п.4, 11 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи протиправність вказаної постанови скаржник посилається на те, що виконавчий документ необхідно було повернути стягувачу без виконання, оскільки НБУ було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії (Постанова НБУ від 28.08.2015 №562), Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок тимчасової адміністрації або ліквідації банку (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.05.2015 №158. Також, згідно з рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 23.07.2020 №1388, було затверджено ліквідаційний баланс та Звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «Український професійний банк», а тому у державного виконавця були наявні підстави для повернення виконавчого листа на підставі п.п.4, 11 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції враховував висновки Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц та висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 28 травня 2019 року у справі №905/2458/16 про те, що принцип обов`язковості судового рішення та обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин справи, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню; дії (бездіяльність) та рішення виконавця підлягають оцінці судом з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення; оцінка обставин справи, доводів учасників справи та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню остаточного судового рішення, та виходив з того, що саме з неплатоспроможного банку в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішено стягнути судовий збір. Крім того, право вимагати виконання судового рішення у позивача виникло після прийняття рішення НБУ про відкликання ліцензії банку, а також рішення ФГВФО про початок ліквідації ПАТ «УПБ».

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги колегія суддів погоджується, оскільки висновок суду відповідає матеріалам справи, зроблений з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі № 752/16309/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року, позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про зобов`язання вчинити дії, - задоволено частково.

Зобов`язано уповноважену особу ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Український професійний банк», включивши до нього грошові вимоги ОСОБА_1 за договором банківського вкладу «Лояльний» № 332942, особовий рахунок НОМЕР_1 , рахунок нарахованих процентів 2942 від 16 березня 2015 року

Стягнуто з Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Отже, вказане рішення суду від 12.12.2019 набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, в касаційному порядку рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року не оскаржувались.

Як вбачається зі змісту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк», в якому просив суд зобов`язати відповідача внести його вимогу як кредитора до списку акцептованих вимог кредиторів в ПАТ «Український професійний банк» для її задоволення та відшкодування коштів.

Постановою Правління НБУ № 562 від 28 серпня 2015р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 158 від 28 серпня 2015р., згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» з 31 серпня 2015р. по 30 серпня 2017р. включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Український професійний банк» Пантіній Л.О.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за: № 1556 від 18 серпня 2016р., № 3406 від 07 серпня 2017р., № 5462 від 21 грудня 2017р., № 2306 від 20 серпня 2018р., № 1640 від 08 липня 2019р. продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» строком до 30 серпня 2020р. включно.

Отже, станом на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» про зобов`язання відповідача внести його вимогу як кредитора до списку акцептованих вимог кредиторів в ПАТ «Український професійний банк», відповідно до п.2 ч.5 ст. 12 розділу II та ч. 4 ст. 44 розділу VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато ліквідаційну процедуру.

На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, 01 вересня 2020 року було видано виконавчий лист № 752/16309/19 про стягнення з уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768,40 грн.

Постановою заступника начальника Дніпровського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 16.09.2020 відкрито виконавче провадження № 63048485 на підставі виконавчого листа №752/16309/19, виданого Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768,40 грн., вказану постанову було отримано Фондом 20.06.2022 року (а.с. 8).

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 серпня 2020 року № 1593 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ, делеговані Грошовій С.В. рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01 липня 2019 року №1640 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора». Визначені Законом України повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «УПБ» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань здійснюється Фондом безпосередньо (а.с. 5-6).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Встановивши, що рішенняШевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі № 752/16309/19, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року, на виконання якого видано виконавчий лист № 752/16309/19 та відкрито виконавче провадження, набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки приватний виконавець діяв в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 63048485 на підставі виконавчого листа №752/16309/19, виданого Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768,40 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано того, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду та прийняття рішення Шевченківським районним судом м. Києва від 12.12.2019 року, що стало підставою для видачі виконавчого документу у ПАТ «УПБ», було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації, а відтак державний виконавець на виконання вимог п.п.4, 11 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був повернути стягувачу такий виконавчий документ без прийняття його до виконання, є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що вказане рішення суду набрало законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалось, а тому є обов`язковим до його виконання.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 750/5785/18 (провадження № 14-182цс19), зазначено, що «Закон України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, НБУ, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

У статті 47 Закону № 4452-VI зазначено, що уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов`язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону № 4452-VI Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (частина восьма статті 35 Закону № 4452-VI).

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону № 4452-VI).

Частиною третьою статті 34Закону № 4452-VI визначено, що здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Разом з тим у частині першій статті 27 Закону № 4452-VI передбачені повноваження Фонду, які він може делегувати уповноваженій особі.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду за рішенням останнього виконує повноваження органу управління Банку, у якому введено тимчасову адміністрацію чи який перебуває у стадії ліквідації. Уповноважена особа Фонду здійснює і повноваження Фонду при реалізації повноважень Фонду, пов`язаних з ліквідацією неплатоспроможного банку, одним з яких є формування реєстру акцептованих вимог кредиторів та формування реєстру вкладників.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 761/4442/17 , Уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, який діє у межах повноважень, наданих Фондом, за що від Фонду отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом, тоді як перед сторонами правовідносин за дії такої особи відповідальність несе Фонд. Оскільки уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає або як представник Фонду, або як представник банку, який представляє Фонд у межах делегованих Фондом повноважень, така уповноважена особа не може бути стороною у справі.»

Судом встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020 року та не було оскаржено в касаційному порядку, а тому вказане рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню.

При цьому, як в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року, так і у виконавчому листі № 752/16309/19, виданому на його виконання, зазначено, що боржником є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та зазначено код ЄДРПОУ ПАТ «Український професійний банк».

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц, " Наявність норми пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, якщо НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 квітня 2018 року у справі №910/11908/16. Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Враховуючи вказане, суди першої та апеляційної інстанції у цій конкретній справі дійшли неправильного висновку про відмову в задоволенні скарги частково. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для задоволення скарги в частині визнання неправомірним та скасування рішення державного виконавця у формі повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, а також зобов`язання державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист, відкриття виконавчого провадження та вчинення необхідних та передбачених законом виконавчих дій, спрямованих на своєчасне і в повному обсязі виконання рішення суду…».

Оскільки державний виконавець зобов`язаний діяти лише в спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та не має права змінювати, доповнювати резолютивну частину судового рішення, викладеного у виконавчому листі, та самостійно застосовувати порядок його виконання, то підстави для повернення виконавчого листа на підставі п.п.4, 11 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідно дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 63048485 були законними та правомірними, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять правових обґрунтувань щодо порушення державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» під час відкриття виконавчого провадження №63048485.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, ухвала прийнята з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка подана представником Павликівським Володимиром Івановичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 травня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.