Справа № 724/1252/22
Провадження № 2/724/15/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

за участі секретаря судового засідання: Банарюк К.Б.

за участі сторін:

представника позивача: Демчука О.В.

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

До Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , уклали договір про надання споживчого кредиту №11082015 від 22.11.2006 року, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 19500.00 шв.франків шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника НОМЕР_1 , а Відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку та розмірі, передбаченому договором, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.11.2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №63068 від 22.11.2006 року.

В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного Договору виникла прострочена заборгованість станом на 11.12.2009 року складав по кредиту та процентам у розмірі 11942.99 шв.франків, з яких 11,828.26 шв.франків борг по кредиту, еквівалентно 92,072.39 грн., та по процентам 114.73 шв.франків.

11 грудня 2009 року Хотинським районним судом Чернівецької області винесено судовий наказ № 2-н-199/09 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 у розмірі 93 876,33 грн. та судові витрати. Однак, судовий наказ тривалий час не виконується. З 2009 року кредиту у розмірі 1725.04 шв.франка, та погашені проценти у розмірі станом на 23.06.2022 року залишається не погашеним заборгованість у розмірі 10103.22 шв.франки. Порушення зобов`язання позичальника щодо свого зобов`язання та виконання судового наказу триває.

Розмір, дати та суми нарахування заборгованості по кредиту, суми погашення заборгованості, викладені у довідках розрахунку сформовані станом на 23.06.2022 року шляхом витягу з електрони перенесені на паперові носії.

За прострочення погашення сум заборгованості за кредитним договором необхідно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 3 % річних у сумі 809.64 шв.франків (вісімсот дев`ять швейцарських франків 64 сантимів).

Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: (сума боргу сума сплати) х 3% річних : 365 х кількість днів прострочення:

10103.22 шв.франки х 3% річних : 365 х 975 днів за період з 24.06.2019 по 23.02.2022 року = 809.64 шв.франків.

Позивач вказує, що таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 25.07.2018 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 25.07.2018 року.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд стягнути на його користь з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 809.64 шв.франків (вісімсот дев`ять швейцарських франків 64 сантимів) та стягнути судовий збір.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 04.08.2022 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно розпорядження Хотинського районного суду Чернівецької області від 16.01.2023 року № 56 справу № 724/1252/22 було призначено до повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із достроковим припинення відрядження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвої Е.Є.

Так, відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Єфтеньєву О.Г.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 19.01.2023 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи до розгляду.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні посилаючись на позовну заяву просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та вказав, що три роки платив по 300 доларів в місяць, а борг не зменшувався та більше того сума стала ще більшою ніж ту яку він брав.

Крім того подав до суду заяву в якій просить суд застосувати строки позовної давності враховуючи те, що позивач станом на травень 2010 року знав про існування заборгованості по договору та позовна давність обчислюється від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 22.11.2006 року між «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11082015 згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у іноземній валюті в сумі 19 500 швейцарських франків. Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити відсотки на умовах визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквівалентно 79 197,81 грн., за курсом НБУ на день укладення договору (п.1.1 договору); позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін встановлений графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 21.11.2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.2.2 договору); проценти за користування кредитом становить 8,99 % річних (п.1.3.2 договору); сторони погодили порядок погашення заборгованості (п.1.6 договору); у забезпечення виконання зобов`язання за даним договором приймається застава нерухомості, а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 та порука ОСОБА_2 згідно до договору поруки № 63068 від 22.11.2006 року (п.2.2 договору).

Відповідно до графіку погашення кредиту додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 11082015 від 22.11.2006 року він є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту та позичальник зобов`язується згідно умов договору повернути банку суму кредиту у терміни передбачені графіком, а саме 21.11.2013 року погасити кредит у повному обсязі.

Згідно договору поруки № 63068 від 22.11.2006 року ОСОБА_2 як поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 в усіх його зобов`язаннях перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11082015 від 22.11.2006 року у повному обсязі, як існуючих та і тих, що можуть викинути у майбутньому (п.1.1.); поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями позичальника за основним договором включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені, та інших штрафних санкцій передбачених умовами договору (п.1.3); відповідальність поручителя і боржника є солідарними; договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до моменту повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (п.3.1).

Як вбачається з судового наказу Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2009 року №2н-199/09 вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 93 876 грн. 33 коп.

Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 19 500 швейцарських франків підтверджується меморіальним ордером № від 22.11.2006 року.

Як вбачається з виписки за кредитним договором з 22.11.2006 року по 24.06.2022 року основний борг ОСОБА_1 в тому числі прострочений становить 10 103,22 швейцарських франків (тіло кредиту) та 23 395,33 швейцарських франків (відсотки). Зазначене також підтверджується з довідки розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.125-137).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як вбачається зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання договору не допускається.

У відповідності зі статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Згідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, позицією Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12 в якій суд прийшов до висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові від 8 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц (провадження № 14- 254цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про наступне:

«Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №9 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ПК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

«Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ПК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження №9 12-302гс 18)».

«Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 25.07.2018 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 25.07.2018року».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, «як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.»

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року по справі №910/3077/20 зазначає, що «з ухваленням рішення про стягнення з відповідача, як поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач, як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного та фактичного виконання грошового зобов`язання. Отже, висновки судів попередніх інстанцій, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, не заслуговують на увагу, так як наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання».

Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 року № 464/3790/16-ц вказав, що «у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України».

Отже, між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11082015 від 22.11.2006 року, згідно якого кредитор надав позичальнику суму у розмірі 19500 швейцарських франків, зазначений догові був забезпечений порукою поручителя ОСОБА_2 .

Позичальник не виконали свого зобов`язання та не повернув грошові кошти у повному обсязі кредитору.

Тому 11.12.2009 року кредитор звернувся до суду та Хотинським районним судом Чернівецької області було винесено судовий наказ 2н-199/09 згідно якого стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 93 876 грн.

Позивач зазначає, що станом на 24.06.2022 року основний борг ОСОБА_1 в тому числі прострочений становить 10 103,22 швейцарських франків (тіло кредиту).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи викладене та вище вказані позиції Верховного Суду позивач має право на стягнення з відповідачів солідарно три відсотки річних за період з 24.06.2019 року по 23.02.2022 року в іноземній валюті у сумі 809,64 швейцарських франків, оскільки частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Суд погоджується з розрахунками трьох відсотки річних наведеними у позовній заяві позивачем.

Суд звертає увагу, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), оскільки на сьогоднішній день заборгованість відповідачем не сплачена, а тому зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором не було припинено.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення.

Отже, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду жодних доказів, розрахунків, якими б підтвердив часткову сплату заборгованості та яка саме сума його боргу становить на станом на 2019 рік та не надав суду свого розрахунку щодо трьох відсотків річних.

Враховуючи вище наведене суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити.

Щодо заяви відповідача про застосування строків давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України та ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації.

У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості;

3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу);

4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу);

5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу);

6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу);

7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу);

8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

5. Позовна давність у чотири роки застосовується за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно до ч.1 ст. 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1-4 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Матеріали справи не містять доказів щодо погашення відповідачем заборгованості, а тому зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором не припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Отже, щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки позивач станом на травень 2010 року знав про існування заборгованості по договору та позовна давність обчислюється від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права та відмови у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог.

Суд вважає, що помилковим є твердження відповідача про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, сплив 2013 році так як позивач в 2010 році знав про існування заборгованості по договору, оскільки на день пред`явлення позовної заяви заборгованість відповідачем не сплачена. Крім того позивач просить суд стягнути 3 % річних за період з 24.06.2019 року по 23.02.2022 року, що є в межах трьох років.

Суд звертає увагу, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Крім того суд враховую висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже, у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків давності та відмови у задоволенні позову у зв`язку пропуску строків позовної давності слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову - на відповідача, а тому необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 2481 грн., а саме по 1240,50 грн., з кожного.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 256, 257, 258, 260, 267, 526, 554, 598, 610, 611, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України та ст. 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263 - 265, 268, 274-279, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (зареєстроване місце знаходження: вул. Андріївська буд. 2/12 м.Київ ) заборгованість у розмірі 809.64 швейцарських франків (вісімсот дев`ять швейцарських франків 64 сантимів).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (зареєстроване місце знаходження: вул. Андріївська буд. 2/12 м.Київ ) судовий збір у розмірі 2481 грн., а саме по 1240,50 грн., з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.03.2023 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ