ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4819/23 Справа № 214/4997/21 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2023 року, ухваленого суддею Прасоловим В.М. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі щомісяця у розмірі 3663,00 грн. з індексацією відповідно до Закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 19.11.1999 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАГС виконкому Центрально-Міської районної ради м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис за №523.

Від їх шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який досяг повноліття та неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.01.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 вимушена була переїхати з дітьми жити до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають й сьогодні.

У добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у повному обсязі надавати не бажає. ОСОБА_2 вихованням сина ОСОБА_4 взагалі не займається, з сином не бачиться, не спілкується, не навідує. Повністю все виховання сина ОСОБА_6 , турбота про його фізичний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, належне харчування, соціальний розвиток, покладений саме на маму дитини - ОСОБА_1 . Тобто, батько дитини самоусунувся від турботи про свого сина та проживає життя у своє моральне та фізичне задоволення.

Характеристикою з місця навчання дитини ОСОБА_4 підтверджено, що батько дитини ОСОБА_2 , в житті дитини участі не приймає, не спілкується з вчителями, ніколи не був у навчальному закладі і не цікавився успіхами хлопця.

На утримання сина відповідач добровільно надає лише 1000,00 грн., тоді, як дитині 13 років, потребує належного харчування, він фізично росте та є необхідність в придбанні щосезону нового одягу з більшим розміром.

Перед початком навчального 2021 року позивачем був придбаний одяг для школи, канцелярія, шкільний рюкзак. Оплата за харчування дитини у шкільній їдальні, шкільні «фонди» щомісяця. Син займається з репетиром німецької мови 2 рази на тиждень та з репетитором української мови 2 рази на тиждень. Спільний син сторін ОСОБА_7 , має гарні здібності у інформатичній гілці, гарно розбирається в комп`ютерних системах, мріє стати програмістом.

У вересні 2021 року Єгор брав участь у програмі K.FundSchool, успішно пройшов тестові завдання та зарахований на подальше навчання. До того ж, дитина має бажання навчатися у Комп`ютерній Академії ШАГ, де вартість навчання за 1 місяць становить приблизно 2500,00 грн., проте позивач ОСОБА_1 самостійно не в змозі оплатити навчання дитини.

Також, дитина бажає займатись спортивними заняттями та відвідуванням плавального басейну, які зараз нажаль залишились лише платні, проте, позивач ОСОБА_1 , одна не в змозі їх оплатити.

Останнім часом дитина скаржиться на погане самочуття, біль в голові, серці, черевній порожнині, а тому за призначення лікаря дитині було призначено та зроблено обстеження: МРТ голови; Рео.Реооенцефалографія (висновки лікаря: пульсова артиреальне кровонаповнення знижено 32/9, сумарний тонус реґіонарних артерій підвищений -6/3, тонус реґіонарних артерій крупного калібра занижений 8/54, тонус реґіонарних артерій середнього калібра завищений 17; огляд органів черевної порожнини (висновок лікаря: порушення моторно - евакуаторної функції товстого кишечника), що підтверджено медичними виписками, протоколом, які знаходяться в медичній картці дитини та записами в ній лікарів при зверненні зі скаргами.

Тобто, дитина - ОСОБА_4 потребує контролю та нагляду лікарів, йому призначаються медичні препарати, які коштують грошей та якими дитину повністю забезпечує ОСОБА_1 .

Крім того, дитина ОСОБА_4 також потребує літнього оздоровлення, на яке батько, жодного разу не надав ніякої матеріальної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача ОСОБА_2 надати будь-яку матеріальну допомогу на оздоровлення дитини (сплатити вартість проїзду за дитину або оплатити частину за оренду житла), також пропонувала відповідачу взяти сина з собою, коли буде їхати на відпочинок на море, на що ОСОБА_2 відмовляв, посилаючись на відсутність коштів. Однак, після того, позивач та відповідач ОСОБА_2 випадково під час відпочинку зустрілись у курортному селі Залізний Порт Херсонської області.

Отже, вся відповідальність та матеріальне забезпечення малолітнього ОСОБА_8 лежить лише на позивачу ОСОБА_1 , тобто на мамі дитини, яка прикладає максимум зусиль для нормального забезпечення та виховання дитини.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду з даним позовом для примусового стягнення аліментів на утримання дитини у належному розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 працює, отримує й неофіційний прибуток, розмір його доходу за 1 місяць є досить високим, що обґрунтовується наступним.

Платоспроможність аліментів відповідачем ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_8 , підтверджено наступними доказами та обґрунтуваннями.

По-перше, відповідач ОСОБА_2 є творчою особистістю, має псевдонім « ОСОБА_9 ». ОСОБА_2 імпонує себе як «шоумен», тобто професійний артист, ведучий, який організовує розважальні частини весільних церемоній, днів народжень, ювілеїв, корпоративів та інших свят.

Також, працює на фрилансі ведучим заходів та отримує замовлення на проведення приватних вечірок.

Працює, як в м.Кривому Розі, так й в інших обласних містах м.Київ, м.Дніпро, м.Одеса.

Ці доводи підтверджуються його сторінками в соціальній мережі «Facebook», де ОСОБА_2 завантажує свої фотокартки проведених святкових заходів, ділиться враженням проведених заходів та рекламує свої здібності з метою приваблення нових клієнтів.

До того ж, на сторінці соціальної мережі «Facebook» наявна переписка під рекламними постами ОСОБА_2 , де люди залишать відгуки після проведених заходів, дякують та рекомендують іншим людям ОСОБА_2 ОСОБА_10 : «Один из лучших ведущих различных мероприятий! РЕКОМЕНДУЮ!!!!!!». ОСОБА_2 прийняв коментар та подякував за відгук: «Спасибо)».

До того ж, в соціальній мережі на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з приводу фінансування своїх послуг ОСОБА_2 розміщує інформацію про скидки на свої послуги. Цитата: «Я помогу тебе отпраздновать это событие! До 30 октября! Скидка 30% от ОСОБА_9 на услуги ведущего твоей свадьбы»! за що отримує гонорар, тобто грошову винагороду.

Вартість послуг станом на листопада 2021 року за проведення відповідачем ОСОБА_2 весілля становить - 500,00 доларів США.

По-друге, відповідач ОСОБА_2 надає послуги зі створення та інтерпретування мистецьких і літературних творів, а саме: «Сценарій телепроекту «Советское кино» створений для телебачення ТРК «Рудана», дата реєстрації знака 09.08.2011 рік, номер свідоцтва НОМЕР_1 (Вартість за договором 7500,00 грн. та 3500,00 грн.); Збірник оповідань «Пионерская зорька», дата реєстрації знака 19.10.2011 рік, номер свідоцтва НОМЕР_2 ; розповідь «Клатч», свідоцтво № НОМЕР_3 від 26.05.2021 року; книга «Поморин», продаються у друкованих виданнях в магазинах та в мережі Інтернет, зокрема й за межами України, а саме в Російській Федерації вартість книги в друкованому вигляді становить 120,00 російських рублів, копіювання в електронному вигляді книги становить 405,00 російських рублів.

По-третє, відповідач ОСОБА_2 за запрошенням ТРК «Рудана» приймає участь у різних телепередачах, наприклад «Суботні страви «Італійська кухня», за що також отримує гонорар, тобто грошову винагороду.

По-четверте, на підставі договору дарування серії АЕА №649043 від 11.07.2001 року, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. у власності відповідача ОСОБА_2 перебуває нерухоме майно, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що дитина ОСОБА_4 має проблеми зі здоров`ям, часто хворіє, регулярно скаржиться на погане самопочуття, перебуває під наглядами лікарів, періодично проходить лікування; відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий та працездатний чоловік; відповідач ОСОБА_2 інвалідом не являється, фізичних вад не має; відповідач ОСОБА_2 інших неповнолітніх дітей не має; відповідач ОСОБА_2 має досить високий рівень прибутку за проведення розважальних заходів (за проведення одного весілля його гонорар становить 500,00 доларів США), проведення приватних вечірок, святкових заходів, днів народжень, тощо; відповідач ОСОБА_2 має на праві приватної власності нерухоме майно, відповідач ОСОБА_2 має інтелектуальну власність, за яку отримує винагороду - створені мистецькі та художні літературні твори, розповіді, оповідання (діяльність запатентована на Законодавчому рівні).

Обґрунтування щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3663,00 грн. Оскільки відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює, то у разі ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку, аліменти державним виконавцем будуть нараховуватися, виходячи із середньої заробітної плати за місцем прописки ОСОБА_2 , тобто по регіону на м.Кривий Ріг. Середня заробітна плата визначається територіальними органами Державного комітету статистики України. Вищевказані органи надають дані щодо розміру середньої заробітної плати для конкретної місцевості на вимогу державного виконавця. Між тим, згідно даних з інформаційного стенду Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), середньомісячна заробітна плата штатних працівників у Криворізькому регіоні станом на ІІ квартал 2021 року становить 14652,00 грн., 1/4 частина якої становить 3663,00 грн.

В окремих випадках законом надано право на отримання аліментів у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Відтак, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, у такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює, проте працює на підставі цивільно-правових договорів, які в податковій службі не реєструє, отримує винагороду за інтелектуальну власність та проведення приватних вечірок, розважальних заходів та за які податки не сплачує, а тому й не буде можливості встановити реальний розмір його доходу, тому є доцільною та обґрунтованою обставиною стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, відповідно середньомісячної заробітної плата штатних працівників у Криворізькому регіоні.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в твердій грошовій сумі в розмірі 3 663,00 грн., з індексацією відповідно до Закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн. в дохід держави.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_3 , будучи незгодними з ухваленим судовим рішенням подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого при неповно і всебічно з`ясованих обставинах справи, просять змінити рішення суду та зменшити розмір, стягнутих з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина з 3 663,00 грн. до 1 197,50 грн. або в розмірі ч. всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а у частині стягнення аліментів з індексацією з дня подання позову, тобто з 22.06.2021 року скасувати.

При цьому, сторона відповідача вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, штучно збільшив одразу позовні вимоги за ініціативою заявника, без самого встановлення аліментів іншій стороні та незаконно зазначив аліменти на утримання сина ОСОБА_6 щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 3 663,00 грн. з індексацією, відповідно до Закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач вказує, що суд не врахував, що він з січня 2015 року добровільно, регулярно сплачував і виконував всі зобов`язання перед неповнолітньою дитиною для забезпечення його нормального, повноцінного життя, матеріального забезпечення та гармонійного розвитку, а тому своєчасно сплачував сину всі аліменти з розрахунку ч. свого заробітку (доходу), враховуючи, що за 2021-2022роки його заробітна плата на посаді художнього керівника «Палацу культури «Саксагань» склала 74 340,72 грн. Вказує, що жодної заборгованості у нього не було, що підтверджено наданими відповідачем доказами. Вказує, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Вказує, що розмір аліментів визначений судом до стягнення на даний час фактично відповідає 61% розміру від його заробітку, який він отримує.

Сторона відповідача зазначає, що на час подачі позову до суду 22.06.2021 сину ОСОБА_6 виповнилося 13 року, тому прожитковий мінімум для нього становив 2395 грн., тоді 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для нього, як аліменти складає суму 1197,5. грн. Відповідач вважає, що виходячи із рівності прав та обов`язків батьків до дитини, отримання аліментів з одного з батьків на рівні прожиткового мінімуму є достатнім розміром для забезпечення потреб дитини.

Окрім того, сторона відповідача вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази погіршення матеріального стану позивача, а також докази, які б підтверджували спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі 3 663,00 грн.

Сторона відповідача вважає, що частка витрат відповідача за аліментними зобов`язаннями на утримання сина за рішенням суду повинна становити ч. всіх його доходів, оскільки саме такий розмір аліментів є доцільним та відповідатиме інтересам дитини, інтересам обох сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, а також чинному законодавству України.

Також, відповідач вважає, що суд не звернув уваги на те, що після розпаду сім`ї у відповідача значно погіршився стан здоров`я, у нього було виявлено ряд захворювань, що впливає на можливість отримувати додаткові доходи та підтримувати своє матеріальне становище.

Відповідач звертає увагу на те, що у нього на утриманні знаходиться його літня мати ОСОБА_11 , 1936 року народження, яка також тривалий час хворіє і він за нею доглядає. Вказує, що лікування самого відповідача та опікування за літньою мамою потребує значних та тривалих додаткових грошових коштів на придбання ліків.

Сторона відповідача наголошує на тому, що визначений судом розмір аліментів є дуже надмірним тягарем для відповідача, який він об`єктивно не може сплачувати, через що обмежується право людини на життя, а це не відповідає матеріальним та соціальним потребам громадянина України.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кривенко І.М., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на законність судового рішення, ухваленого саме в інтересах неповнолітнього сина сторін.

У запереченнях ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на відзив на апеляційну скаргу, які по суті є повторенням апеляційної скарги, сторона відповідача просить задовольнити подану апеляційну скаргу в повному обсязі з викладених в апеляційнй скарзі підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва (а.с.5).

Дитина ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається зі змісту позову, підтверджується довідкою (а.с. 6).

ОСОБА_4 за станом здоров`я у 2020-2021 рр. звертався до лікарів, проходив медичні обстеження, що вбачається з витягу з медичної картки, медичних досліджень (а.с. 58, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66).

Відповідач ОСОБА_2 працює офіційно, його заробітна плата за 2021-2022р.р. складає всього 74 340 грн. 72 коп., що встановлено довідкою (а.с.97).

Крім того, відповідач ОСОБА_2 працює неофіційно під псевдонімом « ОСОБА_12 », веде і організовує розважальні заходи та інші свята. Ці доводи підтверджуються його сторінками в соціальній мережі «Facebook», де ОСОБА_2 завантажує свої фотокартки проведених святкових заходів, та спростовані відповідачем (а.с. 25-55, 56,57).

У власності відповідача ОСОБА_2 перебуває нерухоме майно, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.179-180).

Відповідач ОСОБА_2 має інтелектуальну власність, що вбачається з повідомлення (а.с.71).

Інших утриманців відповідач не має, що вбачається зі змісту позову, не спростовано відповідачем.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення уточнених позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ст. ст. 182, 184 СК України, виходив з положень розумності та справедливості, наявності обов`язку відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, врахував те, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань у нього немає, має регулярний доход, тому має наявну можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3 663,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 22.06.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом розміром присуджених до стягнення аліментів, та не може погодитись з доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду справи судом були досліджені наступні письмові докази: рішення (а.с. 4), свідоцтво про народження (а.с. 5), довідка ОСОБА_13 (а.с. 6), роздруківки із соціальних мереж (а.с. 25-55), протокол розкриття тендерних пропозицій (а.с. 56, 57), обстеження (а.с. 58, 60), протокол органів черевної порожнини (а.с. 61), виписка з медкарти (а.с. 62,63,64,65,66), відомості щодо середньомісячної заробітної плати (а.с. 67), відповідь на запит (а.с. 71), довідка (а.с. 97), копії квитанцій (а.с. 98,99,100), відповідь на запит (а.с. 105), відомості з державного реєстру фізичних осіб (а.с. 120-121), виписка з картки (а.с. 154-177), технічний паспорт (а.с. 179-180), копії квитанцій (а.с. 185-187), інформаційна довідка АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 188).

Згідно положень ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно донорм ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто.

Відповідач вказував, що надає добровільно аліменти на утримання сина з періодичним перерахуванням на картковий рахунок грошових сум, однак позивач стверджує, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина надає не у повному обсязі, що свідчить про наявність між сторонами спору та доцільність визначення розміру аліментів на утримання дитини за судовим рішення, що забезпечить захист її прав та інтересів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка не є міжнародним договором та не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України у формі ратифікації, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

08.07.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх в твердій грошовій сумі, як просила позивач починаючи від дня пред`явлення позову до суду.

При цьому, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази, виходячи як з найкращіх інтересів дитини, врахував, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань у нього немає, має регулярний доход, тому має наявну можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3 663,00 грн.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги сторони відповідача, є ідентичними доводам відзиву на позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, колегія суддів вважає, що відсутні підстави, повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).

ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: