КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи 757/3871/21-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/2891/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі Кролівець О.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», подану через представника Коцюбу Олексія Вікторовича, на рішення Печерського районного суду від 10 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Вовк С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені,

в с т а н о в и в :

у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив стягнути з відповідача за період з 21.03.2020 по 20.01.2021 262 071, 27 доларів США пені (3 % за кожен день прострочення) на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

В обґрунтування позову зазначав, що 10.01.2014 уклав з відповідачем депозитний договір № SAMDNWFD7 та передав банку 20 000 доларів США. Навесні 2014 року, в зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень на території АР Крим, відповідач заблокував рахунки та його вимоги поновити доступ до рахунків не виконав. Неможливість отримання належних йому коштів вимусили його звернутися до суду. У рамках справи № 757/12915/20-ц банк визнав факт укладання договору та отримання коштів. З метою спонукати банку як найшвидше виконати своє зобов`язання з повернення вкладу та відсотків він звертається з даним позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Печерського районного суду від 10.11.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 250 000 грн пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, судом неправомірно стягнуто пеню, що була нарахована на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період, коли споживчі правовідносини між сторонами депозитного договору були вже припинені, у зв`язку з розірванням договору на вимогу вкладника. Судом не враховано висновків Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 320/5115/17 щодо відсутності споживчих правовідносин між сторонами після дати розірвання депозитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що розірвання договору не відбулось. Банк відмовив у видачі вкладу та відсотків, а тому договір є діючими до моменту виплати клієнту вкладу та відсотків. Само по собі звернення із заявою про розірвання договору не свідчить про те, що договір розірвано, оскільки дія договору припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками. У судовому порядку договори не було розірвано, а добровільне їх розірвання з боку банку так і не відбулось. Крім того, датою дострокового розірвання депозиту з ініціативи клієнта є день отримання письмової згоди банку.

У судовому засіданні представник апелянта Коцюба О.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.01.2014 між сторонами укладено договір № SAMDNWFD7, на підставі якого позивач передав банку 20 000 доларів США.

Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень на території АР Крим, рахунок було заблоковано, нарахування відсотків припинено.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі № 757/12915/20-ц стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 20 000 доларів США банківського вкладу, 7 239, 45 доларів США відсотків та 629, 58 доларів США 3 % річних.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем вимог позивача та рішення суду, що набрало законної сили, надає право позивачу на отримання пені. Суд вказав на те, що розрахунок пені, складений позивачем є правильним, проте, оскільки розмір пені є надто великим порівняно із сумою заборгованості, суд зменшує такий розмір на підставі ст. 551 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до розрахунку, складеному позивачем пеня нарахована на суму вкладу 20 000 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику крім суми вкладу також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 761/16124/15-ц вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів цієї норми.

Правильно пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 761/16124/15-ц суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розмір пені позивач розрахував від суми вкладу, а не від розміру процентів на суму вкладу та помилково визнав такий розрахунок правильним.

Розмір процентів на суму вкладу встановлено рішенням Печерського районного суду від 14.12.2021 та складає 7 239,45 доларів США.

Позивач просив стягнути пеню за період з 21.03.2020 по 20.01.2021, тобто за 306 днів. Розмір пені за вказаний період складає 66 458,15 доларів США.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даному випадку розмір пені більше ніж у дев`ять разів перевищу розмір процентів на суму вкладу, а тому на думку колегії суддів він підлягає зменшенню до 50 000 грн.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунка сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі трьох відсотків від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Рішення про стягнення грошового боргу (у тому числі й присудження відсотків за договором банківського вкладу) є типовим рішенням про присудження й лише надає праву вимоги кредитора ознак безпосередньої примусовості у реалізації, нічого не змінюючи у змісті самого спірного правовідношення.

Набрання законної сили рішенням про присудження суми вкладу та процентів на суму вкладу не змінює і не припиняє того зобов`язання, до примусового виконання обов`язку з якого присуджений боржник.

У даній справі позовні вимоги про стягнення пені заявлені за період до ухвалення рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі № 757/12915/20-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 вказано на те, що споживчі правовідносини між вкладником та банком припиняються після ухвалення рішення про розірвання договору. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до ч. 5 т. 10 цього Закону не нараховується.

Оскільки у даній справі на вимогу вкладника у добровільному порядку банк не розірвав договір банківського вкладу та не повернув вклад на нараховані на вклад проценти, договір банківського вкладу вважається розірваним з дати набрання законної сили рішення суду про стягнення вкладу.

Таке рішення ухвалене 14.12.2021, а період за який стягується пеня це період з 21.03.2020 по 20.01.2021, тобто до ухвалення рішення. Коли договір банківського вкладу ще не було розірвано.

Відтак висновки суду про правомірність вимог про стягнення пені відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Велика Палата Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 та доводи апеляційної скарги в цій частині не можна визнати обгрунтованими.

Сама по собі заява позивача до банку від 27.02.2019, в якій він просив розірвати договір та повернути йому вклад та проценти на вклад за відсутності згоди банку на розірвання договору та повернення вкладнику цих грошових коштів не свідчить про те, що такий договір розірвано з часу подачі заяви вкладником.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що з часу подачі вкладником заяви про розірвання договору усі зобов`язання за договором банківського вкладу між сторонами припинилися є безпідставними.

Відповідач не заперечує, що умови договору ним не були виконані.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру пені, яка підлягає стягненню та мотивувальної частини рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року змінити, зменшивши розмір пені з 250 000 грн до 50 000 грн та викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду лише з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 14.03.2023.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук

.