Справа № 216/324/22
Провадження № 2/216/606/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Велегури М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання шлюбу недійсним і анулювання актового запису щодо укладення шлюбу, -

в с т а н о в и в:

19 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним і анулювання актового запису щодо укладення шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 1989 року син позивача ОСОБА_4 в Саксаганському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького управління юстиції у Дніпропетровській області уклав шлюб з ОСОБА_3 , актовий запис № 1173. На момент укладення шлюбу ОСОБА_4 проживав у кватирі, що належала сім`ї позивача. Шлюб було укладено таємно від батьків, відповідач на 10 років старша за сина позивача, мала доньку від першого шлюбу, і не бажала народжувати дитину у нових стосунках. Реєстрація шлюбу спровокувала захворювання чоловіка позивача, спершу стався інсульт, а згодом проявилось онкологічне захворювання.

ОСОБА_4 постійно приживав та був зареєстрований у квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , сплачував комунальні послуги, робив закупки продуктів харчування і предметів одягу. Відповідач постійно приживала за іншою адресою, та за весь період подружніх стосунків була у квартирі позивача лише декілька разів, без залишення на ночівлю. Реєстрація шлюбу була потрібна відповідачу для статусу заміжньої жінки. Син позивача став часто хворіти, та в 2011 році йому ампутували ногу, призначили першу групу інвалідності, після чого у нього з відповідачем повністю припинились будь-які стосунки, позивач доглядала за сином сама, відповідач не надавала матеріальної та побутової допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого позивач звернулася до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після чого дізналася про намір відповідача успадкувати майно після смерті свого чоловіка. Позивач вважає, що шлюб укладений її сином з відповідачем з самого початку був фіктивним, у них не було бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї, а тому просила суд визнати вказаний шлюб не дійсним та скасувати актовий запис у книзі реєстрації актів про реєстрацію шлюбу, з моменту його укладення.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, пояснила, що за життя її син не міг розірвати шлюб через хворобу.

Представник позивача ОСОБА_2 просив суд задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_5 позов не визнав, просив відмовити позивачу за безпідставністю та недоведеністю вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Письмовими матеріалами справи встановлено, що 08 вересня 1989 року в Саксаганському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб міжОСОБА_4 та ОСОБА_3 , актовий запис № 1173, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 438, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. від 22.12.2021, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з наявністю суперечки між спадкоємцями, а саме: ОСОБА_1 та дружиною померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України).

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей не правового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Статтею 42 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на те, що її син уклав фіктивний шлюб з відповідачем, вони не вели спільний побут, проживали окремо, не піклувалися один про одного, а відповідачу зазначене потрібно було для отримання статусу заміжньої жінки. Права позивача порушуються тим, що вона не може отримати майно у порядку спадкування після сина.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування таких обставин, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач не довела відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю з померлим ОСОБА_4 , і набути прав та обов`язків подружжя. Доводи позивача оцінені судом у сукупності, та не дають підстав для визнання шлюбу недійсним відповідно до статті 40 СК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 77, 81, 89, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 36, 38, 40, 41, 42, СК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання шлюбу недійсним і анулювання актового запису щодо укладення шлюб відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15 березня 2023 року.

Суддя Ю.В.Онопченко