Справа № 473/4231/21
РІШЕННЯ

іменем України

"04" травня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судових засідань Кріпак Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим в його інтересах адвокатом Вроною Андрієм Валентиновичем, до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.10.2019 сторони домовилися про майбутнє укладення договору купівлі - продажу гаражного приміщення. На підтвердження такої домовленості позивач в якості авансу передав відповідачу кошти в сумі 4 000 доларів США. Проте договір купівлі-продажу гаражного приміщення не було укладено та відповідач наміру цього робити не має. При цьому отримані в якості авансу кошти відповідач не бажає повертати. В зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 104 972 грн. 40 коп.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області в складі судді Старжинської О.Є. від 16.11.2021 відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.12.2021 позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені.

В подальшому, згідно ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.04.2022 вказане заочне рішення було скасовано, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

25.04.2022 представником позивача адвокатом Вроною А.В. було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача на користь позивача 117 019 грн. 46 коп. (4 000 доларів США за офіційним курсом станом на 22.04.2022).

Ухвалою суду від 15.06.2022 провадження по справі було зупинено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2022 вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді Лузан Л.В.

Ухвалою суду від 18.01.2023 справа прийнята до провадження судді Лузан Л.В., провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Врона А.В. не з`явилися. Останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, останній в рамках розгляду даної справи неодноразово повідомлявся за допомогою SMS-повідомлень, відповідно до ч.13 ст. 128 ЦПК України, на підставі його письмової заяви від 09.02.2022 щодо здійснення його повідомлення з використанням засобів мобільного зв`язку. Згідно довідок про доставку SMS-повідомлень від 30.03.2023 (виклик на 19.04.2023, 10-00 год.), 19.04.2023 (виклик на 04.05.2023, 13-30 год.), складених відповідальними особами (секретарями судових засідань Кріпак Н.Г., ОСОБА_4 ) щодо повідомлення ОСОБА_2 за номером телефону НОМЕР_1 , останній успішно був повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому жодних заперечень щодо здійснення його виклику до суду за допомогою засобів мобільного зв`язку від відповідача не надходило. Також останнім не було повідомлено про наявність обставин, які перешкоджають (перешкоджатимуть) отриманню ним відповідних судових викликів.

В той же час, відповідно до положень ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження домовленості між сторонами про майбутнє укладення договору купівлі - продажу гаражного приміщення позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 4 000 доларів США, про що останнім була складена розписка від 16.10.2019 (позивачем наданий оригінал обумовленої розписки).

Розписка містить інформацію щодо отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів у сумі 4 000 доларів США, підстави передачі обумовлених коштів.

Докази укладення договору купівлі-продажу, повернення отриманих відповідачем від позивача коштів у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів та інших правочинів, зокрема договору купівлі-продажу.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу житлового будинку та іншого нерухомого майна укладається обов`язково в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК).

В разі недодержання цих вимог договір вважається нікчемним (ч. 1ст. 220 ЦК України).

Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу, його нотаріального посвідчення.

Тому й поняття «завдаток» та його наслідки виникають лише в тому випадку, якщо між особами було укладено договір відповідно до вимог чинного законодавства, але він не виконується з вини якоїсь із сторін або в разі, якщо сторонами укладено окремий договір про завдаток в тій же формі, в якій повинен укладатися основний договір.

У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили та не уклали в належній формі окремий договір про завдаток, сплачені в рахунок виконання договору платежі, відповідно доч. 2 ст.570 ЦК України вважаються авансом та підлягають поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, відповідачем не надано жодних доказів, що розписка від 16.10.2019 написана не ним, а сторонньою особою.

Також відсутні докази повернення відповідачем отриманих від позивача коштів, відповідно до розписки від 16.10.2019.

Таким чином, за встановлених у судовому засіданні обставин, отримані відповідачем кошти повинні бути повернуті позивачу в тому розмірі, в якому вони надавались.

Згідно ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Вимога позивача про стягнення коштів в національній валюті України (гривні) відповідає положенням ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 117 019 грн. 60 коп. (в межах заявлених позовних вимог).

Керуючись ст.ст.12,13,76-83, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , кошти в сумі 117 019 (сто сімнадцять тисяч дев`ятнадцять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В. Лузан