РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Мукачево Справа № 303/4649/22 2/303/687/22

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному порядку м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

третя особа: Івановецька об`єднана територіальна громада

про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

За участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю з 1996 року без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що з 1996 року позивач почала проживати разом із покійним чоловіком - ОСОБА_6 однією сім`єю, що підтверджується фактом реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) та свідченнями сусідів. Крім того, 3 грудня 2005 року між ними зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ). На підставі постанови нотаріуса від 10 вересня 2020 року №230/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок не був спільною сумісною власністю.

Відповідач подала до суду письмові пояснення, у яких висловила свої заперечення щодо можливості задоволення судом позову, з посиланням на те, що її покійний батько до 4 грудня 1996 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 . Будинок за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) (надалі - Будинок) ОСОБА_6 почав будувати ще в 1994 році, тобто за час перебування у шлюбі із ОСОБА_7 .

Прийнявши участь в судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив установити факт спільного проживання сторін, починаючи з 1997 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів, наведених в позовні заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

В судовому засідання представник відповідача в задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Уповноважений представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали схожі за своїм змістом покази відносно того, що приблизно з 1997 року позивач та ОСОБА_6 проживали разом як чоловік та дружини за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, будували будинок, а також мали взаємні права та обов`язки.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин щодо встановлення факту спільного проживання позивача та покійного ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та застосування у зв`язку з цим правових механізмів захисту та відновлення порушеного права у контексті із вимогами за предметом позову.

2. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин суд наводить наступні обставини справи.

Згідно з даними свідоцтва про розірвання шлюбу від 4 грудня 1996 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 4 грудня 1996 року зроблено запис за №129.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2005 Будинок на праві приватної власності належав ОСОБА_6 , підстава: Рішення від 26.11.2004 №140.

3 грудня 2005 року між позивачем та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, про що свідчить штам в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 .

Дані довідок від 10 серпня 2020 року №№376 , 377, 378, 379, 380 містять інформацію про те, що згідно з даними погосподарських книг за 1996-2020 року в Будинку була зареєстровані та проживали (серед інших осіб) ОСОБА_6 та позивач.

В свою чергу, з фотокопії погосподарських книг за період з 1994 по 2006 роки по обліковому запису Будинку вбачається, що позивач прибула до Будинку 29.11.2000 року. (а.с. 56-58), а з копії паспорта позивача - з ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 11 листопада 2019 року (а.с. 10).

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, а саме Ѕ частки Будинку.

На підставі постанови державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. від 10.09.2020 №230/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них оскільки Будинок не був спільною сумісною власністю.

3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Встановлені частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Разом з тим, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина першої статті 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Згідно з пунктом першим розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених Сімейним кодексом України.

В свою чергу, на момент виникнення спірних правовідносин (за твердженнями позивача: 1997 рік) діяли: Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР та Цивільний процесуальний кодекс України 1963 року з відповідними змінами, які не містили норм про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу до 01 січня 2004 року.

Відтак, факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю може бути встановлено за умови, що таке проживання відбувалося після січня 2004 роки і тільки починаючи з цього часу.

Подібний за змістом правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17.06.2021 по справі №489/5982/17.

Враховуючи наведені норми права, правові підстави для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1997 року до 01 січня 2004 року відсутні.

Отже судом може бути встановлений факт спільного проживання сторін лише із січня 2004 року.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню: ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Такими доказами можуть бути, зокрема: показання свідків, допитаних в судовому засіданні, довідки з місця проживання, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, фотографії, документи, предмети, які за своїм зовнішнім виглядом, властивостям, місцю знаходження та за іншими ознаками можуть служити засобами встановлення обставин, які мають значення для розгляду і вирішення справи, інформація в електронній (цифровій) формі (наприклад: електронні документи, в тому числі веб-сайти, повідомлення у Facebook, голосові повідомлення в Telegram, фотографії в Instagram тощо).

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації.

Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

У постанові від 17 червня 2020 року (справа №755/18012/16) Верховний Суд зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказує на те, що вона проживала разом з ОСОБА_6 з 1997 року в Будинку, і вони були пов`язані спільним побутом, а також мали спільний бюджет та взаємні права і обов`язки.

Приймаючи до уваги вищевказані законодавчі приписи, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише у випадку доведення позивачем фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Обставини щодо спільного проживання сторін в Будинку з 1 січня 2004 року підтверджуються даними довідок від 10 серпня 2020 року №№376, 377, 378, 379, 380, а такожфотокопіями погосподарської книги.

Також з відмітки про місце проживання в паспорті громадянина України (а.с. 9) вбачається, що позивач з 27 січня 2005 року зареєстрована в Будинку.

Факт спільного проживання як дружини та чоловіка, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_6 також підтверджений допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім того, подальша реєстрація шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_11 розцінюється судом як доказ проживання однією сім`єю, спрямований на довготривалі відносини.

Враховуюче викладене, позивачем доведено належними та допустимим доказами факт спільного проживання, ведення спільного господарства, побуту та наявності взаємних прав та обов`язків із ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу із січня 2004 року.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати по справі у сумі 992,4 грн. (а.с. 6) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 158, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

2. Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сум 992,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

7. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ).

Представник позивача: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 ).

Представник відповідача: ОСОБА_4 (м. Мукачево, вул. Пушкіна, 12, каб 26).

Третя особа: Івановецька об`єднана територіальна громада (с. Іванівці Мукачівського району, вул. Миру, 15).

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 13.01.2023.