КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Ковальчук Л.М.
Єдиний унікальний номер справи № 369/ 6355/15-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1438/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державна реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування;

За зустрічним позовом ОСОБА_1 ,правонаступниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , Обласного бюро медико-соціальної експертизи, третя особа ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування та визнання протиправним присвоєння групи інвалідності.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8 .

За життя, ОСОБА_8 17 грудня 2010 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дудич Л. Ю.

Все своє майно вона заповідала ОСОБА_1 .

До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що оскільки на момент смерті матері ОСОБА_8 він був інвалідом ІІІ групи, то має право на спадкування обов`язкової частки у спадщині, а саме на 1/6 частину вказаного будинку.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку позивач звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори. Постановою від 06 березня 2015 року державний нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії та повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ, а тому позивач просив суд визнати право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 у вересні 2015 року звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , Обласного бюро медико-соціальної експертизи, третя особа ОСОБА_7 , про усунення від права на спадкування та визнання протиправним присвоєння групи інвалідності.

Вимоги зустрічного позову обгрунтовані тим , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилась спадщина. На його переконання, існують підстави для усунення від спадкування обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_3 , оскільки він ухилявся від обов`язку надавати допомогу матері, яка через похилий вік потребувала стороннього догляду і створення належних умов для її життя.

Додатково ОСОБА_1 визначав як підставу для усунення від спадкування те, що ОСОБА_3 здійснив замах на життя спадкодавця. Зважаючи на те, що ОСОБА_3 обґрунтовував первісний позов, у тому числі, й правом на отримання обов`язкової частки у спадщині як непрацездатної повнолітньої дитини спадкодавця , ОСОБА_1 оспорює встановлення позивачу групи інвалідності, маючи сумніви стосовно обґрунтованості надання йому такого статусу. Як на правові підстави зустрічного позову ОСОБА_1 посилався на статті 8, 55, 129 Конституції України, статті 15, 16, 1224 ЦК України, статті 171, 203 Сімейного Кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 04 квітня 1994 року № 221та від 22 лютого 1992 року № 83, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 07 квітня 2004 року № 183.

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Правонаступниками після його смерті до участі у справі залучені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2016 року у задоволенні позовів відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 14 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду Київської області в частини позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державна реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області , Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування скасовано і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року рішення суду від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду від 29 березня 2016 року скасовано в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ,правонаступниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування та визнання протиправним присвоєння групи інвалідності відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 , правонаступник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

У скарзі зазначила, що суд не врахував ту обставину, що спадкового майна за вказаною позивачем адресою не існує, будинок є самочинно побудованим, тому він не може бути об`єктом спадкування. Крім того, позивач ОСОБА_3 не надав жодної допомоги своїй матері, коли вона цього потребувала і йому це було відомо, більш того, він посягав на життя матері, однак суд вказані докази не взяв до уваги .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 16 лютого 2023 року, 23 лютого 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8

ОСОБА_8 , за життя, 26 липня 2006 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 105.

В подальшому, 17 грудня 2010 року ОСОБА_8 склала інший заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 108, яким вона заповідала все своє майно лише ОСОБА_1 .

Складений ОСОБА_8 заповіт від 26 липня 2006 року скасований заповітом від 17 грудня 2010 року.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина щодо її майна( спадкова справа № 513/2014), спадковий реєстр № 38619265 від 14 жовтня 2014 року.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року між ОСОБА_8 (мати) та ОСОБА_3 (син), ОСОБА_7 (син) встановлено родинні відносини.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є її сини - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1

Державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори 06 березня 2015 року видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив ОСОБА_7 , ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 26 липня 2006 року секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 105, на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями та на земельну ділянку площею 0,30 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належні померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , у зв`язку із тим, що не було надано правовстановлюючих документів на вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку, які необхідні для оформлення спадщини.

ОСОБА_8 отримала 07 березня 1992 року свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа складає 187,2 кв.м., житлова площа - 106,0 кв.м. (з урахуванням самовільно збудованих та переобладнаних приміщень), що також підтверджено листом КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 695 від 09 вересня 2013 року та матеріалами інвентаризаційної справи № 105 адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 почато 27 лютого 1988 року.(т.2 а.с. 148-187)

В довідці № 73/1, виданої Княжицькою сільською радою, вказано, що будинковолодіння та земельна ділянка площею 0,30 га за адресою: АДРЕСА_1 належало померлій ОСОБА_8 згідно погосподарської книги Княжицької сільської ради.

Депутатом Княжицької сільської ради Мариненком О.П. 02 жовтня 2013 року складено акт, де вказано, що гр. ОСОБА_8 проживає разом із сином ОСОБА_1 та його сім`єю - дружиною ОСОБА_4 та дітьми, в більшій частині будинку, а в другій частині будинку проживає другий син ОСОБА_7 зі своїм сином та сім`єю. Житловий будинок старий та потребує ремонту, але в ньому завжди прибрано в міру можливого. Сім`я малозабезпечена. ОСОБА_8 є хворою жінкою, похилого віку, ходить по вулиці без причин, не реагуючи на прохання залишитись вдома. За нею доглядає невістка ОСОБА_4 , яка проживає з нею. В сім`ї завжди приготовлена сільська їжа, сама ОСОБА_8 ходить у чистому одязі, скарг та нарікань від сусідів немає.

У вересні 2014 році року Княжицькою сільською радою ОСОБА_4 видано довідки, згідно яких вона до дня смерті свекрухи ОСОБА_8 проживала разом з нею, доглядала, вела спільне господарство та поховала її за власний рахунок.

Депутатом Княжицької сільської ради Мариненком О.П. 29 серпня 2015 року складено акт, де вказано, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1959 року по даний час. Разом з ним проживала його матір ОСОБА_8 ОСОБА_6 та його сім`я постійно надавали допомогу ОСОБА_8 , зокрема, в приготуванні їжі, по господарству, придбання ліків, одягу, оплачували комунальні послуги, створювали належні побутові умови. ОСОБА_3 з 1986 року за даною адресою не проживав. Проживав в різних місцях Київської області і тому ніякої допомоги в утриманні будинку та догляду за матір`ю не надавав.

Відповідно до довідки № 452 Княжицької сільської ради згідно ОСОБА_6 дійсно проживає та зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , його сім`я складається з 4 осіб : він, його дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 . Крім того за цією адресою зареєстрована і проживає ОСОБА_2 із дочкою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також у довідці зазначено, що ОСОБА_8 не зверталася зі скаргами на своїх синів.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК № 313776 від 17 березня 2009 року ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 квітня 2009 року та довічно і видано посвідчення серія НОМЕР_1 , що підтверджує, що він є інвалідом ІІІ групи та має відповідні права на пільги довічно.

Леонівською сільською радою 09 вересня 2015 року видано характеристику, згідно якої він проживає в АДРЕСА_1 разом з дружиною, є інвалідом війни ІІІ групи, працює у локомотивному депо «Київ-пасажирський» водієм, виховали трьох дітей. ОСОБА_3 стриманий, ввічливий, вихований, з повагою ставиться до односельчан. Компрометуючих матеріалів до сільської ради не надходило.

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Правонаступниками після його смерті до участі у справі залучені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 , обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 , в силу ст.1241 ЦК України має право незалежно від змісту заповіту, право на половину частки, яка належала б кожному з спадкоємців у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), разом з тим, дійшов хибного висновку, що ОСОБА_8 на час смерті належав житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому визнаючи право власності на 1/6 частину будинку, суд не зазначив жодних розмірів житлового будинку, інших складових.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 376 ЦК України ,житловий будинок, будівля, споруда ,інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа ,яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна ,не набуває права власності на нього .

Суд ,на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 14 вересня 2016 року, для з`ясування належності спірного будинку, витребував Інвентаризаційну справу.

Так, матеріали справи містять свідоцтво про право власності на житловий будинок від 07 березня 1992 року видане на ім`я ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному свідоцтві не зазначено площу та характеристики будинку (в тому числі надвірних споруд).

Як зазначено в матеріалах інвентаризаційної справи, частина будівель була споруджена до 1987 року, а інша частина добудувалася протягом 1995 -2011 років. При цьому жодна особа не реєструвала права власності на добудови, відповідно до особливого порядку реєстрації права власності на нерухоме майно, який діє із прийняттям Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1У, згідно порядку реєстрації права власності ,який було встановлено Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09 червня 1998 року № 121, Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження змін до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків,садових, дачних будинків,господарських ( присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та 11 категорій складності, які збудовані без дозволу на ви конання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та і інженерних мереж» від 13 червня 2012 року № 304.

Так, вказаними нормами встановлено порядок прийняття в експлуатацію як житлового будинку, так і прибудов (господарських будівель) такого будинку, їх реєстрація.

Разом з тим , матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували право ОСОБА_8 на майно, яке перебудоване, добудовано, збільшено після 1992 року ( дати отримання свідоцтва про право власності на будинок), у тому числі на частину будівель, які добудовано після 2003 року .

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України. ( Верховний Суд України справа № 6-130 цс 13 від 04 грудня 2013 року )

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція № 55).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктівнерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130 цс 13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286 цс 15, є незмінною.( постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справа 487/ 6723/ 15ц)

Враховуючи , що матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу щодо набуття ОСОБА_8 права власності на збудовані і перебудовані після 1992 року будівлі і господарські споруди, тому це дає підстави вважати ,що будівництво є самочинним.

З огляду на вказане, рішення в частині визнання за ОСОБА_3 , права власності на 1/6 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині рішення про відмову у задоволенні позову, з огляду на те, що нерухоме майно є самочинним будівництвом .

У відповідності до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно ст. 1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано. що:

правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України . Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя (ч. 1 ст. 1224 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.03.2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач « Обласне бюро медико-соціальної експертизи» Комунального закладу Київської обласної ради Київської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я МОЗ України у листі до апеляційного суду, зазначив, що ОСОБА_3 був оглянутий у квітні 2006 року. На підставі рішення Центральної військово- лікарської комісії МО України (витяг з протоколу № 16 від 21 лютого 2006 року) змінено причину інвалідності. Рішення про третю групу інвалідності підтверджено. Причина інвалідності - «захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при ви конанні інтернаціонального обов`язку». При черговому огляді 17 березня 2009 року Миронівською міжрайонною МСЕК група інвалідності була встановлена довічно. Рішення про групу та причини інвалідності прийнято у відповідності до Наказу МОЗ України № 561 від 05 вересня 2011 року ,постанови КМ України № 31317 від 03 грудня 2008 року ( п. 27 ).

Відповідно до вимог закону позивач ОСОБА_1 ,правонаступниками якого є його дружина та діти, не надали суду беззаперечних доказів, що померла ОСОБА_8 страждала на тяжку хворобу або знаходилася у безпорадному стані, потребувала допомоги саме від ОСОБА_3 , маючи ще двох синів, а також, що відповідач ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги своїй матері, усвідомлюючи свій обов`язок щодо утримання спадкодавця, мав можливість надавати таку допомогу, враховуючи що він є інвалідом, але не вчиняв відносно цього необхідних дій. Доказів на спростування висновків МСЕК, або порушення вимог законодавства під час встановлення ОСОБА_3 інвалідності суду також не надано. Також ОСОБА_6 не надано доказів того, що його брат ОСОБА_3 не мав права на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року (справа №359/9293/18) визначено правову позицію, що для усунення особи від спадкування судом має бути встановлене ще й ухилення останнього від надання такої допомоги.

За таких обставин, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від спадкування і визнанні протиправним присвоєння ОСОБА_3 групи інвалідності, вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, рішення в цій частині є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для скасування рішення в цій частині відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Керуючись ст..ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2022 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3 . Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державна Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: