ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/744/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сердюкової Г.В.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представників позивачки - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачки - ОСОБА_4 ,

представника відповідачки - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить суд визнати відповідачку ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Раковець О.О. вважає, що зазначена справа не може знову бути розглянута судом, оскільки вже існує рішення суду, що набрало законної сили, між тими самими сторонами з аналогічними предметом і підставами позову.

В підготовчому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 підтримала позицію свого представника.

Позивачка ОСОБА_1 та її представники - адвокати Кузьменко І.Г. і Молодоженя Н.І. заперечили проти доводів представника відповідачки ОСОБА_4 - адвоката Раковець О.О., зазначивши, що підстави для пред`явлення позову в даній справі не є аналогічні підставам для пред`явлення позову у справі, що була розглянута (№753/21211/20).

Суд, заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що провадження у справі слід закрити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, що викладені в постановах від 10.06.2020 у справі №366/2099/17, від 27.05.2020 у справі № 761/35475/18, від 13.05.2020 у справі № 65/4455/19, від 08.04.2020 у справі №910/16868/19, від 27.11.2019 у справі №303/4229/16-ц, від 27.11.2019 у справі №235/4711/15-ц, від 22.05.2019 року у справі №640/7778/18, від 19.11.2019у справі №640/5563/19, від 09.10.2019 у справі №285/3912/18, від 19.06.2019 у справі №59/488/17, від 28.12.2020 у справі № 308/12391/1, від 04.04.2020 у справі № 133/1967/17, від 08.05.2020 у справі № 800/442/18 закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

У постанові від 14.07.2021 року у справі № 161/2823/19 Верховний Суд висловився щодо підстав та предмету позову вказавши наступне.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Матеріалами справи підтверджено та, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з позовом про визнання відповідачки ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 56-91, т. 2).

Вперше такий позов був поданий до Дарницького районного суду м. Києва у грудні 2020 року ОСОБА_1 (справа № 753/21211/20).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року було відкрито провадження по вказаній справі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 62-68, т. 2).

Постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року вказане рішення суду скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено (а.с. 70-77, т. 2).

Постановою Верховного Суду від 12 липня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року залишено без змін (а.с. 78-91, т. 2).

З текстів судових рішень по вказаній справі вбачається, що позов обґрунтований наступними обставинами.

Квартира перебуває у комунальній власності. Вона була отримана ОСОБА_6 , який є чоловіком позивачки та братом відповідачки на підставі ордеру №012039 Серії Бвід 16 травня 2008 року. Позивачка та відповідачка були зазначені в ордері як члени сім`є наймача ОСОБА_6 . Позивачка з чоловіком постійно проживали в квартирі, а відповідачка з 05 червня 2008 року в квартирі не проживала, оскільки проживала зі своїм чоловіком за іншою адресою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року шлюб між позивачкою та її чоловіком розірвано, а 26 жовтня 2020 року наймач квартири - колишній чоловік позивачки та брат відповідачки - помер.

Позивачка з моменту вселення в квартиру постійно нею користується. Відповідачка тільки залишалась зареєстрованою в квартирі, проте в квартирі не проживала, не сплачувала житлово-комунальні послугу, не приймала участі в утриманні квартири, не зверталась з вимогами про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, а стала пред`являти претензії щодо прав на квартиру тільки після смерті свого брата - наймача квартири.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка вважала, що відповідачка втратила право користування квартирою у зв`язку з добровільним обранням іншого місця проживання, тому звернулась до суду за захистом своїх житлових прав.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що відповідачка ОСОБА_4 дійсно в квартирі не проживає, але визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням розцінюється як втручання в право користування, оскільки відповідачка не має іншого житла, є пенсіонеркою, свідомо і добровільно не вибувала зі спірної квартири. При вирішенні справи суд, виходячи з принципу правомірного втручання, застосував п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі право на повагу до її житла, яке Європейський суд з прав людини) тлумачить як право займати житло, право не бути виселеним, право не бути позбавленим житла.

З тексту позовної заяви у справі № 753/10404/22 убачається, що предмет позову є тотожним предмету позову у справі № 753/21211/20 - визнання відповідачки ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Також з тексту позовної заяви у справі № 753/10404/22 убачається, що підстави позову є тотожними підставам позову у справі № 753/21211/20, оскільки він обґрунтований тими ж самими обставинами - втратою право користування квартирою у зв`язку з добровільним обранням іншого місця проживання, не сплатою житлово-комунальних послуг, не прийняттям участі в утриманні квартири, не пред`явленням вимог про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Таким чином, позивачка повторно звернулась до суду до тієї ж самої відповідачки з позовом з тим же самим предметом, з тих же самих підстав, що є безумовною підставою для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 200, п. 3 ч. 1 ст. 255, 258-261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту складення її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту складення її повного тексту до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день складення її повного тексту, має право на поновлення строку для апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу на ухвалу суду подано протягом п`ятнадцяти днів з моменту вручення її копії.

Повний текст ухвали суду складено 20 лютого 2023 року.

Суддя: Л.М. Осіпенко