Справа № 461/9080/15-ц Головуючий у 1 інстанції
Провадження № 22-з/811/276/22 Доповідач в 2-й інстанції Мікуш Ю. Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Савуляка Р.В., Шеремети Н.О.

Вирішуючи питання прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови у справі № 461/9080/15-ц за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Приватного Акціонерного товариства «Галичина», Публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ПрАТ «Галичина», ПАТ «Ковельмолоко» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Львівського апеляційного суду перебувала цивільна справа за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Приватного Акціонерного товариства «Галичина», Публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ПрАТ «Галичина», ПАТ «Ковельмолоко» про стягнення заборгованості.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 151213К8 від 20.03.2013 року, № 151214К5 від 06.03.2014 року, № 151407К37 від 21.08.2008 року та №151208 К34 від 25.06.2008 року , укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 151213N 2 від 20.03.2013 року, яка виникла у період з 05.03.2015 року по 31.07.2015 року у розмірі 20 231 816,26 доларів США та 182 855 595,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 3 654,00 грн. сплаченого судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Галичина» та Публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитними договорами № 151213К8 від 20 березня 2013 року, № 151407К37 від 21 серпня 2007 року та №151208К34 від 25 червня 2008 року, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди № 151213N2 від 20 березня 2013 року, яка виникла у період з 05.03.2015 року по 31.07.2015 року та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (м.Київ вул. Антонича127 (бувша вул. Горького, 127) ) заборгованість за кредитними договорами № 151213К8 від 20 березня 2013 року, № 151407К37 від 21 серпня 2007 року та № 151208К34 від 25 червня 2008 року укладених в рамках Генеральної кредитної угоди № 151213N2 від 20 березня 2013 року у період з 05.03.2015 року по 31.07.2015 року в загальному розмірі 18 691 644,43 доларів США ( Вісімнадцять мільйонів шістсот дев`яносто одна тисяча шістсот сорок чотири, 43 доларів США) та 158 509 475 гривень (Сто п`ятдесят вісім мільйонів п`ятсот дев`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень.

В решті рішення суду залишено без змін.

05 грудня 2022 ОСОБА_1 поштовим зв`язком подав заяву про ухвалення додаткової постанови.

В заяві зазначає, що попередній (орієнтовний)розрахунок суми судових витрат не був поданий з поважних причин. Зокрема, станом на день подання апеляційної скарги необхідності залучення адвоката у нього не було. Така необхідність виникла під час апеляційного розгляду. Крім того, в судовому засіданні 30 листопада 2022 року він та його адвокат не були присутні, що не дало змоги заявити про попередній розрахунок судових витрат. Тому просить поновити строк для подачі заяви про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, поновити строк на подачу заяви до закінчення судових дебатів про наявність судових витрат.

З приводу заяви по суті зазначає, що між ним та адвокатським об`єднанням «Гал -ЮРЗАХИСТ» 15 квітня 2021 року укладено договір про надання правничої допомоги. Сторонами договору погоджено , що вартість правничої допомоги становить фіксований розмір 10000 грн. Детальний опис наданих послуг міститься в акті про надані послуги №1 від 02 грудня 2022 року. Постановою Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року зменшено присуджену на користь позивача до стягнення суму , а тому просить стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання поновлення процесуального строку , апеляційний суд дійшов висновку, що заяву про ухвалення додаткового рішення необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1,3 ст.133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: п.1) на професійну правничу допомогу; п.4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За змістом ч.1,3-6 ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч.3 п.8 ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 121 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У статті 122 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Оцінивши зазначені причини пропуску строку для подання орієнтовного розрахунку та подання доказів надання правничої допомоги, суд дійшов висновку що такі є неповажними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, тому сторони мають право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року).

У рішенні від 03 квітня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається мотивувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження»(PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03).

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України зазначено, що однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У статті 127 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає заяву про поновлення строку, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу сторін у справі.

Зазначені заявником причини пропуску строку не є поважними, оскільки не пов`язані з непереборними та дійсними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і не підтверджені жодним належними доказами неможливості їх вчинення.

Заявником та його адвокатом не надано суду доказів того, що 30 листопада 2022 року такі були відсутні в судовому засіданні з поважних причин. Крім цього, заяву про наявність судових витрат слід подати до закінчення судових дебатів, а не під час них, а тому така могла бути подана з часу укладення договору про надання правничої допомоги та протягом всього строку перебування справи у провадженні апеляційного суду, а не лише в засіданні 30 листопада 2022 року.

Керуючись ст.ст. 127, 141,270,389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про попередній орієнтований розрахунок судових витрат та на подання зави до закінчення судових дебатів про наявність судових витрат відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 12 січня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

Н.О.Шеремета