Справа № 159/5223/21 Головуючий у 1 інстанції: Волкова Ю. Ф.
Провадження № 22-ц/802/469/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про припинення земельного сервітуту за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_6 , поданою від його імені представником ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 23.08.2019 між його батьком ОСОБА_8 , як власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 та відповідачами було укладено договір земельного сервітут, за умовами якого між сторонами було погоджено, що на належну ОСОБА_8 земельну ділянку з кадастровим номером :41:010:0101 по АДРЕСА_1 в частині 830 м2 у визначеній планом земельної ділянки конфігурації на користь відповідачів було встановлено особистий сервітут, який полягає у праві постійного користування вказаними особами визначеною частиною земельної ділянки для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_8 , на підставі виданого 29.04.2020 свідоцтва про право на спадщину він є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загально площею 0,2204 га з кадастровим номером :41:010:0101 із встановленим на її частині площею 0.0830 га особистого сервітуту для кожного із відповідачів, який полягає у праві проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Відповідачі, кожен зокрема, постійно порушують встановлений сервітут, адже використовують надане їм право не лише у спосіб, що визначений умовами договору про встановлення земельного сервітуту від 23.08.2019, а й у спосіб, що не визначений та не погоджений між сторонами.

Так, відповідачі розташовують (паркують) транспортні засоби на належній йому земельній ділянці, чим систематично порушують належне йому право власності на земельну ділянку та умови договору, чим унеможливлюють використання власної земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Ураховуючи наведене, просив припинити земельний сервітут, встановлений на частину земельної ділянки площею 0,0830 га по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2204 га з кадастровим номером :41:010:0101 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, який встановлений на підставі договору про встановлення земельного сервітуту від 23.08.2019 і стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати у рівних частинах.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_2 по 8000 грн кожній витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені позивача ОСОБА_6 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову і стягнення з відповідачів понесених судових витрат.

У відзивах на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 від імені відповідачки ОСОБА_2 та представник ОСОБА_5 від імені відповідачки ОСОБА_4 (кожен зокрема), посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_7 відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що кожен з відповідачів на підставі укладених з батьком позивача договорів купівлі-продажу є власниками певних приміщень та частин земельних ділянок, на яких розташовані ці приміщення та які необхідні для їх обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2016 ОСОБА_7 (покупець) придбав у ОСОБА_8 (батька позивача, продавця) 43/100 частки цеху м`яких меблів, у тому числі гараж, на земельній ділянці з кадастровим номером :41:010:0094 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.171-172).

Згідно договорів купівлі-продажу від 04.07.2019 ОСОБА_7 (покупець) придбав у ОСОБА_8 (батька позивача, продавця):

1) цех м`яких меблів, у тому числі гараж (8/100 частки майна) за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.175-176);

2) земельну ділянку площею 0,0142га з кадастровим номером :41:010:0104 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.178-179).

На підставі договорів купівлі-продажу від 15.08.2019 ОСОБА_2 (покупець) придбала у ОСОБА_8 (батька позивача, продавця) нерухоме майно:

1) механічну дільницю та склад листових матеріалів (51/100 частки майна), що знаходиться на АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,053га з кадастровим номером :41:010:0103;

2) земельну ділянку площею 0,053га з кадастровим номером :41:010:0103 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.82-86).

На підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2019 ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0319га з кадастровим номером :41:010:0100 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.116-118).

Згідно договорів купівлі-продажу від 04.07.2019 ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_8 (батька позивача, продавця):

1) цех м`яких меблів у тому числі гараж площею 69,4м2 з двома підсобними приміщеннями (19/100 частки майна) за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.123-125);

2) цех м`яких меблів у тому числі гараж площею 207,9м2 (30/100 частки майна) за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.127-128);

3) земельну ділянку площею 0,0172га з кадастровим номером :41:010:0102 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 120-121).

Придбана відповідачами нерухомість за площею є меншою, аніж площа земельних ділянок, на яких знаходяться будівлі; по периметру кожної будівлі є вільні від забудови частини земельних ділянок, зокрема:

1) між приміщенням механічної дільниці та складу листових матеріалів на земельній ділянці з кадастровим номером :41:010:0103, належними на праві власності ОСОБА_2 та земельною ділянкою предметом сервітуту, належною ОСОБА_6 з кадастровим номером :41:010:0101 (суміжні земельні ділянки) є територія земельної ділянки ОСОБА_2 шириною близько 2,70м;

2) між приміщеннями цехів м`яких меблів з гаражами на земельній ділянці з кадастровим номером :41:010:0100, належними на праві власності ОСОБА_4 та земельною ділянкою предметом сервітуту, належною ОСОБА_6 з кадастровим номером :41:010:0101 (суміжні земельні ділянки) є територія земельної ділянки ОСОБА_4 шириною близько 3,25м;

3) між приміщенням цеху м`яких меблів з гаражем на земельній ділянці з кадастровим номером :41:010:0099, належними на праві власності ОСОБА_7 та земельною ділянкою предметом сервітуту, належною ОСОБА_6 з кадастровим номером :41:010:0101 (суміжні земельні ділянки) є територія земельної ділянки ОСОБА_7 шириною близько 3,25м.

Вказані обставини встановлено на підставі досліджених судом першої інстанції копій витягів з державного реєстру речових прав, плану меж земельної ділянки, технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, кадастрового плану земельної ділянки (т.1, а.с.9, 11, 84, 87-91, 119, 122, 126, 129-130, 182-183); учасниками справи не заперечувалися і не спростовані.

23.08.2019 між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладено договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до умов якого ОСОБА_8 надав ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право на постійне обмежене безоплатне користування частиною земельної ділянки, належної йому, площею 0,0830га з кадастровим номером :41:010:0101 за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлений цим договором земельний сервітут включає в себе право зазначених осіб проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (т.1 а.с.8-9).

Сторони погодили, що на вимогу ОСОБА_8 дія цього земельного сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках припинення підстав його встановлення; коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, щодо якої він встановлений (пункт 9 договору).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 земельну ділянку, обтяжену сервітутом, з кадастровим номером :41:010:0101 за адресою: АДРЕСА_1 , успадкував ОСОБА_6 ; цільове призначення вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2020 (т.1, а.с.10).

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Згідно зі статтями 102 ЗК України та 406 ЦК України дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб`єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою для припинення сервітуту позивач зазначив постійне порушення відповідачами встановленого сервітуту через використання наданого їм права не лише у спосіб, що визначений умовами договору про встановлення земельного сервітуту від 23.08.2019, а й у спосіб, що не визначений та не погоджений між сторонами. Зокрема, відповідачі розташовують (паркують) транспортні засоби на належній йому земельній ділянці, чим систематично порушують належне йому право власності на земельну ділянку та умови договору, чим унеможливлюють використання власної земельної ділянки за її цільовим призначенням (т.1 а.с.1-4).

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду фотознімки, на яких зображено припарковані біля приміщень автомобілі.

Разом із тим, ці фотознімки не є належними, достовірними та допустимими доказами у цій справі.

Як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 належні позивачу приміщення розташовані у протилежних місцях (т.1 а.с.9).

Для проїзду на земельну ділянку не встановлено фіксування транспортних засобів.

Межа належних відповідачам земельних ділянок візуально також на них не зображена.

Ураховуючи наведене, позивач не довів, що на наданих ним доказах зображено транспортні засоби, які мають будь-яке відношення до кожного з відповідачів та що вони припарковані на земельній ділянці, яка належить саме йому, а не відповідачам.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 , подану від його імені представником ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді