ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1158/23 Справа № 181/357/22 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л.Ф. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Межівського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Межівської селищної ради №912-10/Н111 від 05 жовтня 2021 року йому передано у власність земельну ділянку, площею 0,15 га, що примикає до його двору, кадастровий №:04:035:0009, розташована за місцем його помешкання в АДРЕСА_1 . На зазначену земельну ділянку виготовлено технічну документацію, право власності на земельну ділянку ним зареєстровано у державному реєстрі України. Закупивши на базарі 140 кущів малини в кінці жовтня місяця 2021 року, найнявши працівників, вказані кущі були висаджені на його присадибній ділянці. Приблизно через кілька днів, після висадки малини, місцева жителька ОСОБА_4 повідомила його з дружиною про те, що в їх огороді ОСОБА_1 вирвані всі кущі малини та розкидані по АДРЕСА_2 (на цій вулиці мешкає ОСОБА_1 ) Із числа вирваних 140 кущів малини, викликані ним працівники поліції повернули йому 60 кущів, він докупив ще 200 шт. посадкових саджанців малини і всю малину в кількості 260 кущів, вартістю 2 080 грн, знову посадив на всій площині його присадибної ділянки. За виконану роботу найманим працівникам він сплатив 2000 грн та подав заяву до органу місцевої поліції про знищення його малини. 22 березня 2022 року ОСОБА_1 спільно зі своїм сином ОСОБА_2 знову всі кущі малини, вартістю 8 грн кожен, в кількості 260 кущів, в його городі вирвали та знищили, додатково ще зламали 2 шт. садженців сливи, загальною вартістю 20 грн, чим спричинили йому матеріальну шкоду з урахуванням оплати роботи найманим працівникам, на загальну суму 4 740 грн. Про знищення кущів малини та двох дерев сливи ним з найманими працівниками, які були свідками знищення насаджень, складено 22 березня 2022 року акт та повторно подано ним заяву до місцевого органу поліції. Працівниками органу поліції відмовлено в порушенні кримінальної справи та рекомендовано йому звертатися до суду для вирішення питання про стягнення матеріальної шкоди, а тому він просив стягнути з відповідачів завдану йому матеріальну та моральну шкоду, а саме з ОСОБА_1 у розмірі 3 700 грн, та з ОСОБА_2 у розмірі 3 040 грн, стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

Рішенням Межівського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду у загальному розмірі 1 700 грн, що складається з: 660 грн загальна вартість знищених 80 кущів малини та 2 слив; 1 040 грн вартість повторно знищених 260 кущів малини; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду у розмірі 1 040 грн вартість знищених 260 кущів малини. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами розмір матеріальної шкоди, а тому і сам факт заподіяння моральної шкоди. До адміністративної або кримінальної відповідальності вони не притягувались, а отже стверджувати факт вчинення ними протиправних дій неможна. Протиправність їх дій, викладена у позові не встановлена та не доведена (а.с.110-113).

Позивач своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 6 740 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26 січня 1976 року, виданого на підставі рішення виконкому Межівської селищної ради депутатів трудящих №62 від 27 червня 1976 року, ОСОБА_3 є власником жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до розпорядження голови Межівської селищної ради Дніпропетровської області №8-р від 02 лютого 2016 року «Про перейменування с.Ленінське, проспекту, вулиць населених пунктів Межівської селищної ради» та Додатку до розпорядження селищного голови від 02 лютого 2016 року №8-р вбачається, що вулицю Коротченка було перейменовано на Кленову (а.с.9).

На підставі рішення десятої сесії восьмого скликання Межівської селищної ради Дніпропетровської області №912-10/VIII від 05 жовтня 2021 року «Про передачу земельної ділянки у власність» ОСОБА_3 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер :04:035:0009) та передано у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.12).

До позовної заяви долучено також копії двох сторінок проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , з кадастровим планом та експлікацією земельних угідь (а.с.10-11).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283831515 від 10 листопада 2021 року, вбачається, що право власності на земельну ділянку, площею 0.15 га, (кадастровий номер :04:035:0009), зареєстровано за ОСОБА_3 державним реєстратором виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області Гудій Л.М. Номер запису про право власності / довірчої власності: 44943944 (а.с.13).

Місцевий суд зазначив, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер :04:035:0009).

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_3 просить відшкодувати за рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шкоду, спричинену незаконним знищенням кущів малини та 2 шт. саджанців сливи. Позивач зазначає, що вказані насадження росли на його земельній ділянці.

З приводу неправомірних дій відповідачів позивач звертався до органів поліції. Дані звернення зареєстровані до ЄО ВП №2 за №541 від 22 березня 2022 року, №542 від 22 березня 2022 року, №647 від 06 квітня 2022 року та проведено перевірки. За даним фактом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано роз`яснення щодо знаходження порозуміння та рекомендовано звернутися до суду в порядку приватного звинувачення. Даний факт підтверджується довідкою ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 21 квітня 2022 року «Про результати розгляду звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 » (а.с.18).

Актом від 22 березня 2022 року, складеного власником домоволодіння ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановлено, що в березні 2022 року на присадибній земельній ділянці ОСОБА_3 було вирвано ОСОБА_1 та розкидано по

АДРЕСА_3 завданої матеріальної шкоди за знищення 80 кущів малини складає 640 грн (80 кущів ? 8 грн = 640 грн) 60 кущів малини (з числа вирваних 140) виявлені придатними для їх висадки на присадибній ділянці власника землі.

На присадибній ділянці позивача повторно було висаджено 260 кущів малини. Найманим працівникам за виконану роботу: риття ямок, посадка кущів малини та поливка їх водою, виплачено 2000 гривень.

22 березня 2022 року, на присадибній ділянці власника землі ОСОБА_3 , близько 11 години, ОСОБА_1 спільно з сином ОСОБА_2 вдруге вирвали та знищили висаджені 260 кущів малини і поламали 2 саджанця сливи. Сума завданої матеріальної шкоди склала 2 100 грн. (260 кущів ? 8 грн = 2 080 грн + 20 грн вартість двох слив). Загальна сума завданої майнової шкоди складає 4 740 грн за розрахунком: (640 грн + 2080 грн + 20 грн + 2000 грн за роботу).

На підтвердження спричиненого збитку позивачем надано довідку про роздрібну вартість пошкоджених насаджень, розрахунок суми матеріальної шкоди заподіяної неправомірними діями, розписку ОСОБА_5 про отримання грошових коштів за виконану роботу, письмові заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.14, 15).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своєю протиправною поведінкою, а саме знищенням 340 кущів малини та двох дерев слив, висаджених на земельній ділянці, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , спричинили останньому матеріальну шкоду в сумі 2 740 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у своєму позові поставив питання про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди з посиланням на норми ст ст. 23, 1166 ЦК зазначаючи про те, що відповідачі порушили його права та завдали йому збитків своїми незаконними діями.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 8 ст. 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За правилом статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно зі ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б)протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г)вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України) Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року справа № 759/17785/17 провадження № 61-10810св19.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені до відповідачів позовні вимоги.

Так довідка стосовно того, що посадкові саджанці малини та сливи на весну 2022 року за роздрібною ціною склали: слива - 10 грн, малина - 8 грн (а.с.15) не можуть слугувати підставою для задоволення позову.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів саме придбання ним кущів малини у загальній кількості 340 штук і 2 слив, та як наслідок цього підстав для стягнення з відповідачів матеріальних збитків.

З огляду на вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду справи з позивача ОСОБА_3 на користь відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає до стягнення судовий збір у розмірі по 372,15 грн у рахунок кожного.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Межівського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 372,15 грн у рахунок кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта