Р І Ш Е Н Н Я№ 127/17880/22

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

перекладача Олексієнко Л.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ільчук О.В.,

представника третьої особи: Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Остапець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з вказаним позовом.

В позові зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Валбжих, Республіка Польща, народилась ОСОБА_4 , батьком якої є позивач ОСОБА_1 , а матір`ю відповідач, ОСОБА_2 . Дитина є громадянкою Республіки Польща. Шлюб між батьками не реєструвався.

Батьки проживали разом з дитиною до моменту її переміщення в Україну за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, який належить ОСОБА_1 та облаштований усім необхідним для проживання дитини.

Батько належним чином піклувався про дитину. ОСОБА_5 пройшла курс щеплень та перебувала на обліку у лікаря, а також відвідувала дитячий мовний клуб.

ОСОБА_1 є співвласником кількох компаній, має достатні доходи та заощадження для належного піклування дитиною. Саме доходи позивача слугували джерелом для існування під час спільного проживання родини до моменту тимчасового переміщення дитини до України.

31.08.2021 ОСОБА_2 разом з донькою на підставі письмового дозволу ОСОБА_1 від 30.08.2021 на тимчасове перебування доньки в Україні в період з 31.08.2021 по 30.09.2021 вилетіла з Республіки Польща до України у відпустку. Після прибуття в Україну відповідач повідомила позивача, що прийняла рішення лишитися разом з донькою в Україні та не повертатися в Республіку Польща, не зважаючи на те, що батько не надавав жодної згоди на переїзд дитини в Україну на постійне проживання.

Після відмови відповідача на неодноразові пропозиції ОСОБА_1 повернутися з дитиною до республіки Польща, він 19.04.2022, на підставі Гаазької Конвенції 1980 року звернувся до Міністерства юстиції України, з заявою про повернення дитини. Згідно з пунктом 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952 , Міністерством юстиції України вживалися заходи для добровільного повернення дитини до Республіки Польща. ОСОБА_2 виявила бажання провести процедуру медіації, щодо вирішення питання виховання та опіки над дитиною. Проте позивач не погоджується на проведення процедури медіації, оскільки вважає, що відповідач безпідставно, шляхом обману та надуманих звинувачень продовжуватиме незаконно утримувати дитину на території України. Вказане і стало підставою для звернення до суду.

Позивач просить суд визнати незаконним утримування відповідачем на території України малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 повернути доньку ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Валбжих, Республіка Польща до місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а у разі відмови добровільно повернути дитину, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку ОСОБА_1 , для забезпечення повернення дитини до місяця постійного проживання. Покласти судові витрати по справі на відповідача.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с. 99-100)

21.09.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Дитина ОСОБА_4 є громадянкою України, на її ім`я видано паспорт громадянина України та присвоєно реєстраційний номер платника податків. Крім того вона перебуває на обліку в сімейного лікаря Центру первинної медико-санітарної допомоги №5 в м. Вінниця. Відповідач заперечує факт проживання її та дитини разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 до переміщення в Україну та той факт, що будинок повністю облаштований для проживання дитини. Позивач стверджує, що умови в будинку, де спочатку вона проживала з відповідачем та дитиною не пристосовані для нормального проживання дитини, кімната в якій перебувала дитина з двома дорослими має площу 10 кв.м. Решта приміщень на другому поверсі є хостелом на 25 працівників, а на першому поверсі розташовані штаб-кватрира та нежилі приміщення. Крім цього, через складні відносини сторін у справі та регулярні сварки між ними, відповідач з березня 2020 року за власний кошт орендувала квартиру для проживання з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач не перебувала на утриманні позивача, оскільки весь час перебування в Республіці Польща працювала, отримувала зарплатню та мала окремий від позивача бюджет, яким розпоряджалась на власний розсуд. Спільного майна сторони не мають. В зв`язку з чим відповідач не покладалась на батька дитини при її утриманні. Він об`єктивно не не міг здійснювати і не здійснював піклування щодо дитини, оскільки його завжди цікавив лише бізнес, робота у чотирьох фірмах, яка займала 18 годин на добу. Дитину в Україну відповідач привезла на законних підставах, а саме на підставі дозволу батька. В Україні відповідач на праві власності володіє житлом, де створені усі необхідні умови для життя та розвитку дитини. Відповідач зазначає, що вона з дитиною продовжувала проживати з дитиною в Україні після закінчення строку дозволу на підставі усної згоди позивача. Останній з жовтня місяця за власним бажанням перераховував на утримання дитини 1000 злотих в місяць, з дитиною та відповідачем позивач спілкувався за допомогою засобів зв`язку. У лютому 2022 позивач зробив останній переказ коштів, а тому в кінці березня 2022 відповідач звернулась до суду з позовом про стягнення з позивача на її користь на утримання дитини аліментів та з позовом про визначення місця проживання дитини. 19.04.2022 позивач звернувся з заявою до Міністерства юстиції України про повернення дитини. Відповідач просила провести процедуру медіації, на що позивач не погодився. Станом на момент подання позову дитина вже більше року мешкає в Україні, де адаптувалася та комфортно себе почуває. Переміщення її до Республіки Польща може створити для неї загрозу психічної шкоди та може призвести до травми прив`язаності. Для проживання дитини в Україні створено всі умови, а тому відповідач стверджує, що дитина повністю прижилася в України. З урахуванням вказаного, з метою забезпечення пріоритету інтересів дитини просить в задоволенні позову відмовити. (а.с.109-116)

Ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду. Залучено до участі у справі перекладача - фахівця українсько-польської мови ФОП ОСОБА_6 , для здійснення перекладу судового процесу позивачу - громадянину ОСОБА_7 в судових засіданнях. Викликано в судове засідання в якості спеціаліста, психолога ОСОБА_8 . Встановлено відповідачу ОСОБА_2 додатковий строк для подання відзиву та доказів по справі у перекладі на польську мову до 22.10.2022. (т.1 а.с.181-182)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кірова О.Ф. про тимчасовий доступ до дитини відповідно до ст. 43 ЦПК України та ст. 21 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання. Забезпечено доступ батька ОСОБА_1 до малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щотижня: з 10.00 год. кожної середи до 10.00 год кожної суботи, яка була скасована постановою Вінницького апеляційного суду від 27.10.2022. (т.2 а.с.30-31)

04.11.2022 до суду від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кірова О.Ф. надійшла відповідь на відзив. Представник позивача спростовує твердження відповідача про те, що позивач не бажав народження дитини, та те, що дитина є громадянином України. Вказує, що громадянство України дитина отримала незаконним шляхом. Також у відповіді на відзив містяться заперечення про наявність у відповідача належних умов для проживання дитини. Крім цього, в представника позивача існують обрунтовані сумніві в об`єктивності висновку спеціаліста-психолога наданого відповідачем, також звернув увагу на те, що в умовах збройної агресії російської федерації проти України існують обгрунтовані побоювання, щодо безпеки перебування дитини в Україні. (т.2 а.с.37-41)

07.11.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У вказаних запереченнях відповідач вказує, що дитина на законних підставах отримала громадянство України. Документи, які підтверджують українське громадянство дитини в законному порядку не скасовані та не визнані недійсними. Відповідач наполягає на твердженні про відсутність за місцем проживання позивача умов для проживання дитини, а також вказує на наявність таких умов за місцем її проживання. Позивач не здійснював належного догляду за дитиною, його звернення до суду з даним позовом, на думку відповідача, викликано виключно фактом звернення відповідача до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини. Щодо побоювань позивача за безпеку дитини, у зв`язку з перебуванням її в Україні під час війни, відповідач зазначила, що позивач під час перебування її у м. Хмельницькому з донькою, з застосуванням сили вихопив доньку з її рук, заливши їй обличчя з перцевого балончика та повіз дитину на великій швидкості у напрямку кордону з Румунією. Згодом поліціїя наздогнала автомобіль позивача та передала дитину позивачу під опіку. Вони з донькою знаходились у стресовому стані та представниками підрозділу "Поліна" (поліція проти насильства) були направлені до кризової кімнати соціально-психологічної допомоги, де пробули до 09.10.2022. З цього приводу порушено кримінальне провадження.(т.2 а.с55-60)

Представник позивача - адвокат Кіров О.Ф. в судовому засіданні, яке відбулось 24.01.2023 надава пояснення ідентичні тим, що викадені у відповіді на відзив, та просив задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити його з підстав, зазначених у позові, відповіді на відзив. Надав пояснення в яких зазначив, що любить доньку ОСОБА_4 та турбується про неї. Донька теж прихильна до нього. Стверджував що за місцем її проживання у Республіці Польща ним було створено усі належні та необхідні для дитини умови, вона перебувала на обліку у лікаря, відвідувала дитячий садочок за який він сплачував кошти та була забезпеченва усім необхідним, для життя та розитку дитини. Наполягав на незаконності вивезення дитини в Україну та протиправних діях відповідача. Стверджував, що проживання дитини в Україні наражає її життя на небезпеку, оскільки в країні йде війна. Зазначав, що дитині буде набагато краще та безпечніше проживати з ним в Республіці Польща. Пояснював, що неодноразово пропонував відповідачу виїхати до нього. Вказував, що через незаконне вивезення дитини з Республіки Польща його було позбавлено права здійснювати опіку над дитино, реалізовувати свої батьківські права та обв`язки. Крім цього, звертав увагу, що дитина розуміє польську мову, оскільки він спілкується з нею на польській мові, а вона відповідає йому на українській.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ільчук О.В. в судовому засідання суду надала покази, аналогічні тим, що містяться у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Наполягала на тому, що позивач незацікавлений в нормальному догляді за дитиною та не створював для неї належних умов, коли вона проживала у Республіці Польща. Відповідач майже не проводив часу з дитиною, не займався її вихованням. Маючи багато нерухомості у власності вона з відповідачем та дитиною проживали у будинку де знаходився хостел, у квартирі загальною площею 60 м. кв. З того часу не змінилися умови праці позивача, адже він, як співвласник кількох компаній має ненормований робочий день, тому позивач не уявляє яким чином він має займатись доглядом та вихованням дитини, щоб її було краще ніж з матір`ю, яка працює неповний робочий день і з якою дитина з моменту її народження та має сильну прив`язаність до неї. Доводила, що за місцем проживання дитини в Україні створені всі належні умови, дитина повністю адаптувалася та відчуває себе комфортно. Вказувала, що позивачем було вчинено спробу насильного вивезення дитини за кордон, про що було відкрито кримінальне провадження. Зазначила, що вказаними подіями дитині було нанесено психічну травму, і перебування її з позивачем може поглибити її. Наголошувала, що він не пропонував її виїхати з ним і з дитиною до Польщі. Заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила в позові відмовити.

Допитана в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_8 суду надала пояснення, аналогічні викладеним у висновках. Пояснила, що під час спілкування з дитиною ОСОБА_4 вбачалась сильна прив`язанність дитини до матері. Розрив таких зв`язків призведе до порушення нормального розвитку дитини, що може мати негативні наслідки у майбутньому. Спеціаліст вказувала, що діти в даному віці не можуть усвідомлювати свою національну ідентичність, тому дитина не може сумувати за республікою Польща, як за своєю батьківщиною. Щодо твердження позивача та його представника, що дитині загрожує небезпека через триваючу в країні війну, спеціаліст зазначила наступне. Дитина в такому віці сприймає лише найближче оточення. Для дитини в цьому віці головним є перебування поряд особи, з якою у неї вироблені зв`язки прив`язаності. В даному випадку такою людиною є ОСОБА_2 - її мати. При перебуванні поруч такої особи, дитина почуває себе комфортно та безпечно, незалежно від подій, що можуть відбуватися навкруги. Дитина в такому віці не здатна в повній мірі усвідомлювати війну, через що, в разі наявності поруч ОСОБА_2 , це не призведе до негативних наслідків в майбутньому. Таким чином, для забезпечення потреб дитини та створення умов для її безпечного і комфортного існування і розвитку дитині необхідно, аби поруч була особа, з якою у неї вироблені зв`язки прив`язаності, в даному випадку - це мати. Крім цього, звертала увагу, що при спілкуванні дитина переважно використовувала українські слова, інколи російські.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Остапець Н.М. в судовому засіданні пояснила, що при вирішенні даної справи суд перш за все повинен керуватися інтересами дитини, а не сторін по справі. Вказувала, що Службою у справах дітей Вінницької міської ради було здійснено обстеження місця проживання дитини в межах цивільної справи про визначення місця проживання дитини. При огляді було встановлено, що житло, в якому в даний час проживає ОСОБА_4 - це двоповерховий будинок, який є власністю відповідача обладнаний усім необхідним для нормального проживання та розвитку дитини. Звернула увагу, що на прибудинковій ділянці відповідачем було облаштовано дитячий майданчик, де окрім ОСОБА_4 бавляться і сусідські діти, а тому дитина має широке коло спілкування, що має позитивний вплив на її розвиток. Дитина перебуває на обліку у лікаря та відвідує дитячий садок. Відповідач не чинила перешкод в спілкування батька з дитиною, проте батько користувався цією властивістю лише частково, шляхом відеозв`язку. Вказувала, що дитина дуже прив`язана до матері. Крім цього, дитина також має сильний звя`зок з іншими дітьми відповідача її сестрами і братом. Вказане свідчить про те, що дитина повністю адаптувалася до життя в Україні, проживання з матір`ю для неї комфортне та безпечне, а тому її переміщення з звичного середовища може мати негативні наслідки для дитини. Крім цього, звертала увагу на те, що позивач не погодився на запропоновану відповідачем процедуру медіації, яка б дозволила в повній мірі, забезпечуючи інтереси дитини, визначити батькам спосіб спільного здійснення опіки над дитиною. З огляду на це, просила суд при прийняті рішення в першу чергу керуватися інтересами дитини, а не позивача, або відповідача.

Заслухавши думку учасників справи, пояснення спеціаліста, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст.12,13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд, тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збир

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження повного витягу з актового запису №0265011/00/AU/2019/618501 від 26.03.2019, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Валбжих Республіки Польща. Батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_9 (т.1 ас. 23, переклад на т.1 а.с.24)

Відповідно до повідомлення про надання номера PESEL EL/PW/1 0265011/00/AU/2019/618501 від 26.03.2019, ОСОБА_4 , громадянці Республіки Польща було присвоєно номер PESEL 3. (т.1 а.с. 17, переклад на т.1 а.с.18)

Згідно з паспортом cерії Р код POL номер паспорту НОМЕР_1 виданого 27.06.2019 Нижньосілезьким воєводою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має Польське громадянство. (т.1 а.с. 14, переклад на т.1 а.с. 15)

Відповідно до картки щеплень про обов`язкові щеплення, виданої Спеціалізованою лікарнею гінекології та акушерства Е. Бернацького у Валбжиху, ОСОБА_4 , 05.03.2019 отримала обов`язкові щеплення. (т.1 а.с. 25, переклад на т.1 а.с.26-27)

Відповідно до довідки виданої поліклінікою ім. Яна Мікуліча Радецького від 15.04.2022, дитина ОСОБА_4 перебувала на обліку педіатричного відділення лікарні від народження до 30.08.2021. (т.1.а.с.42, переклад на т.1 а.с.43)

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, дитина ОСОБА_4 зареєстрована за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с.44, переклад на т.1 а.с. 45)

Відповідно до диплому, виданого недержавним мовним клубом «Дюймовочка» 31.08.2021, ОСОБА_4 закінчила ясельну групу. (т.1 а.с.47, переклад на т.1 а.с.48)

Відповідно до історії рахунку ОСОБА_1 , позивач сплачував за навчання дитини у Байкове дитячі садки та ясла ОСОБА_10 (т.1 а.с. 20-52, переклад на т.1 а.с.53-55)

Інформація про розмір отриманого прибутку за 2021 рік свідчить, що позивач отримував дохід у 2021 році. (т.1 а.с.56-64, переклад на т.1 а.с.65-72)

Як вбачається з заяви від 30.08.2021, ОСОБА_1 надав згоду на виїзд на період з 31.08.2021 до 30.09.2021 до України доньки ОСОБА_4 у супроводі матері ОСОБА_11 (т.1 а.с. 74, переклад на т. а.с.75)

19.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України з заявою про сприяння поверненню дитини ОСОБА_4 відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. (т.1 а.с.78-82)

У письмових поясненнх від 18.05.2022, наданих Міністерству юстиції України ОСОБА_2 , остання на той час не мала наміру повертатись з дитиною до Республіки Польща, оскільки неодноразово піддавалась домашньому насильству психологічного та фізичного характеру. Батько ОСОБА_12 неспроможний самостійно опікуватись дитиною, оскільки є власником кількох фірм, у нього ненормований робочий день, по 18 годин на добу. Вона не чинить перешкод спілкуванню батька з дитиною, не заперечує проти навчання та спілкування дитини польською мовою, бажає провести процедуру медіації. (т.1 а.с.83-85)

Згідно відповіді Нємєц Пшемислава Міністерству юстиції України від 14.06.2022, позивач відмовився від процедури медіації, оскільки вважає, що таким чином відповідач протиправно продовжуватиме утримувати дитину на території України. Позивач повідомив, що бажає ініціювати судову процедуру для повернення дитини до Республіки Польща. (т.1 а.с.91)

Відповідно до довідки про реєстрацію громадянином України №0512-000001471 від 10.09.2021, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народилась в республіці Польща, набула громадянства України на підставі рішення Управління ДМС України у Вінницькій області №0501.4.1/18576-21 від 10.09.2021. ( т.1 а.с.119)

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.10.2021 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 . (т. 1, а.с. 118)

Відповідно до договорів про тимчасову роботу, укладених у Свебодзіце 19.01.2018, 12.04.2018, 05.05.2021, 18.05.2020, 23.09.2020 між ТОВ «Армініус» (Роботодавець) та ОСОБА_13 (Працівник), роботодавець влаштовував працівника на визначений термін у розмірі робочого часу: повна ставка на посаду промислового працівника.

Інформація про розмір отриманого прибутку, розмір отриманого прибутку, розмір здійснених відрахувань та належного одноразового внеску від внесення до обліку доходів за 2018, 2019, 2020, 2021 підтверджує факт, що відповідач працювала у Республіці Польща і мала дохід. (т.1 а.с.197-198, переклад на т.1 199-202, т.1 а.с.204-205, переклад на т.1 206-209, т.1 а.с.211-212, переклад на т.1 213-217, т.1 а.с.218-219, переклад на т.1 220-223)

Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом «Ясний» №284 від 13.08.2022, ОСОБА_2 проживає (зареєстрована) за адресою: АДРЕСА_4 , її сім`я складається з: ОСОБА_14 , - син; ОСОБА_15 донька; ОСОБА_16 донька; ОСОБА_4 донька. (т.1 а.с.151)

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №16973 виданої 11.04.2022 департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . (т.1 а.с.152)

Актом обстеження житлових умов сім`ї №184 від 12.05.2022, складеного комісією квартального комітету «Ясний», при перевірці на місці житлових умов за адресою: АДРЕСА_4 встановлено, що умови для виховання та проживання дитини ОСОБА_4 хороші. Скарг від сусідів на ОСОБА_2 в квартальний комітет не надходило. ОСОБА_2 приємна, доброзичлива, працьовита, користується повагою сусідів. (т.1 а.с.153)

Як вбачається з характеристики №293 від 18.08.2022 на ОСОБА_2 , виданої квартальним комітетом «Ясний», ОСОБА_2 є турботливою мамою чотирьох дітей, троє з яких є дорослими, а намйменьшій дочці Кароліні три роки. ОСОБА_2 приділяє увагу не лише своїм дітям, на території її подвір`я обладнано дитячий майданчик, яким охоче користуються сусідські діти. Скарг на поведінку ОСОБА_2 за період проживання не надходило. (т.1 а.с.154)

Позивач ОСОБА_1 починаючи з жовтня 2021 року по лютий 2022 щомісячно перераховував ОСОБА_2 кошти у розмірі 1000 злотих, в призначенні платежу зазначав "для ОСОБА_17 (т.1 а.с.155-159)

Згідно з довідкою №22082022/1 від 22.08.2022 виданої ФОП ОСОБА_18 , ОСОБА_2 дійсно працює у ФОП ОСОБА_18 на посаді адміністратора (0.5 посадового окладу) з щомісячною заробітною платою 6800 грн. (т.1 а.с.160)

Відповідно до довідки, виданої ПП «Зерно», ОСОБА_2 , дійсно працює в ПП «Зерно» та займає посаду експедитора (0,5 посадового окладу) (т.1. а.с.161) та за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року отримала заробітну плату у розмірі 38500 грн. (т.1 а.с.162)

З договору оренди житлового приміщення, від 16.03.2020 укладеного в м. Свебодзіце між Малгожатою Заборовською (далі Орендодавець) та ОСОБА_13 (далі Орендар) вбачається, що Орендодавець надає Орендарю в користування квартиру за адресою: АДРЕСА_2 з обладнанням. Договір оренди укладався на період з 16.03.2020 до 28.02.2021 року. (т.1. а.с.163-166, переклад на т.1 а.с.167-170)

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №776779, ОСОБА_19 , є власником земельної ділянки, площею 0,0365 га. за адресою: АДРЕСА_5 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Співвласниками земельної ділянки є ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_2 (т.2 а.с.73)

Згідно з протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.10.2022, складеного слідчим ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області лейтенантом поліції Яніцьким М.О., Сінькова Н.В. просить прийняти міри до батька її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , який вчинив насильство відносно неї та її доньки. (т.2. а.с.118-119)

Відповідно до акту отримання усної заяви та повідомлення про вчинення насильства в сім`ї або реальну загрозу його вчинення від 09.10.2022, ОСОБА_2 заявляє, що 09.10.2022 ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_4 вчинив насильство в сім`ї: фізичне хімічний опік внаслідок застосування перцевого газу з балончика; психічне погрози, образи, залякування. (т.2 а.с.122-123)

09.10.2022 ОСОБА_2 звернулась з заявою до слідчого ВРЗЗССВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Яніцької М.О. про те, що дитину ОСОБА_4 їй було повернуто у Кам`яенець-Подільському відділі поліції її біологічним батьком ОСОБА_12 . Дитина повністю перебуває під її опікою. (т.2 а.с.120)

Відповідно до довідки виданої Вінницькою обласною дитячою клінічною лікарнею від 12.11.2022, у ОСОБА_4 передній сухий реніт. Стан після хімічного подразнення слизової оболонки носа.

Відповіддю Хмельницького міського центру соціальних служб №149/01-23 від 18.10.2022, підтверджено факт перебування ОСОБА_2 в кризовій кімнаті соціально-психологічної допомоги в період з 09.10.2022 по 18.10.2022. (т.2 а.с.126)

Відповідно відповіді з КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №4334 від 05.12.2022, згідно матеріалів інвентаризаційної справи №7804 від 22.11.2022 на житловий будинок АДРЕСА_5 станом на 29.12.2012 проведена реєстрація права власності в КП «ВООБТІ» 02.07.1998 за р.№7627 на 2/5 частки зазначеного житлового будинку на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 на підставі договору міни, посвідченого Дунаєвською С.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 20.05.1998 за р №1197. Крім цього, станом на 28.02.2017 на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ. «А» з підвалом. Тіт. «п/А», прибудовами (сіньми) літ. «а», літ. «а1», літ. «а2» загальною площею 603,3 кв.м. в т.ч. житловою площею 202,6 кв.м., огорожа №1-№8. (т.2. а.с.173) Вказані вище відомості щодо права власності на земельну ділянку також підтверджуються витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ-022 від 24.11.2022. (т.2 а.с.174-175)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області №127/8027/22 від 15.12.2022 Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.04.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Дитина ОСОБА_4 дійсно зарахована шляхом переведення із КЗ «ДНЗ «23 ВМР» тимчасово, в КЗ Заклад дошкільної освіти №38 Вінницької міської ради», наказ №75 від 27.07.2022 по теперешній час. (довідка №05-1-13/6 від 25.01.2023, видана КЗ «Заклад дошкільної освіти №38 Вінницької міської ради»)

Згідно характеристики №05-1-13/7 від 25.01.2023 виданої КЗ «Заклад дошкільної освіти №38 Вінницької міської ради», ОСОБА_5 в садочок ходить із задоволенням, за цей період проявила себе як добра, життєрадісна дитина. Психофізіологічний розвиток дитини відповідає віковій нормі. Має всі необхідні по віку навички самообслуговування, усвідомлює себе в часі і просторі. Дівчинка товариська, доброзичлива, контактна може здійснювати стійку ігрову взаємодію з більшістю дітей у групі. На заняттях активна, спілкується українською мовою, завжди веселе, має багато друзів. Дитина виявляє інтерес до навчальних занять, програму виховання і навчання за основними областями засвоює на достатньому рівні.

ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , знаходиться на обліку лікаря ОСОБА_24 , в КНП «ЦПМСД №5 м. Вінниці». (декларація №0001-НЕ8М-НМА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 05.05.2022)

Згідно з довідкою №05-1-13/86 від 25.11.2022 виданої КЗ «Заклад дошкільної освіти №38 Вінницької міської ради», дитина ОСОБА_4 дійсно зарахована шляхом переведення із КЗ «ДНЗ «23 ВМР» тимчасово, в КЗ Заклад дошкільної освіти №38 Вінницької міської ради», наказ №75 від 27.07.2022 по теперешній час. Відвідувала заклад дошкільної освіти: липень 0 днів; серпень 9 днів; вересень 16 днів; жовтень 4 дні; листопад 7 днів.

Крім цього, в судовому засіданні були досліджені фото та відеоматеріали на яких зафіксовано дитину з батьком.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.(частина перша статті 9 Конвенції про права дитини)

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонічний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до частини першої статті 11 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульовані положеннями Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (Гаазька конвенція), до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року, та яка набула чинності у відносинах між Україною та Республікою Польща у 1992 року, а також Конвенцією про права дитини.

Згідно з статтею З Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Під правами піклування розуміються відповідні повноваження, що виникають на підставі законодавчого акта, рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що тягне юридичні наслідки. Права піклування включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і, зокрема, право визначати місце проживання дитини. Права доступу включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання. Конвенція застосовується до будь-якої дитини, яка постійно проживала в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Застосування Конвенції припиняється, коли дитина досягає віку 16 років.

ЄСПЛ у пункті 35 рішення від 26 листопада 2013 року у справі «Х. проти Латвії» вказав, що метою пояснювальної доповіді до Гаазької конвенції про викрадення дітей 1980 року, опублікованої Гаазькою конференцією з міжнародного права в 1982 році, є роз`яснення принципів, які лягли в основу Конвенції 1980 року, та надання тим, хто повинен застосовувати Конвенцію, докладного коментаря до її положень. Як убачається з цієї доповіді, для того, щоб перешкодити можливості для одного з батьків, який викрав дитину, визнати законним свої дії в державі, до якої було привезено дитину, Конвенція закріплює, на додаток до свого превентивного аспекту, відновлення статусу-кво, шляхом винесення рішення про негайне повернення дитини, що дозволить відновити ситуацію, яка в односторонньому порядку незаконно була змінена. Дотримання прав піклування майже повністю відсутнє у сфері застосування Конвенції, оскільки це питання має розглядатися відповідними судами держави постійного проживання дитини до її вивезення. Філософія Гаазької конвенції полягає в боротьбі проти збільшення міжнародних викрадень, заснованій на бажанні захистити дітей та тлумаченні їхніх справжніх інтересів. Відповідно, мета попередження та негайного повернення відповідає особливій концепції «найкращих інтересів дитини». Однак, оскільки вивезення дитини може бути виправдане в силу об`єктивних причин, пов`язаних або з їх особою, або з середовищем, з яким вона найбільш тісно пов`язана, Конвенція допускає певні винятки із загальних зобов`язань з боку держави щодо забезпечення негайного повернення (§ 25).

Вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання визначено частиною другою статті 12, частинами першою, другою статті 13 та статтею 20 Гаазької конвенції.

Згідно з частиною другою статті 12 Гаазької конвенції судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі. Про наявність того, що дитина прижилася у своєму новому середовищі, можуть свідчити наступні факти: дитина відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, різноманітні гуртки; за дитиною здійснюється медичний догляд; у дитини є свої друзі, захоплення; дитина має сталі сімейні зв`язки; відбулася зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини тощо.

Може бути відмовлено у поверненні дитини відповідно до положень статті 12, якщо воно не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод, про що йдеться у статті 20 Гаазької конвенції.

Відповідно до статті 13 Гаазької конвенції судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: а) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування; або b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Наведені вище факти підлягають оцінці у сукупності з дотриманням якнайкращих інтересів дитини як на теперішній час, так і в майбутньому, оцінкою думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості, оцінки сімейної ситуації загалом, проведення збалансованого та розумного зважування інтересів учасників справи тощо.

ЄСПЛ у рішенні «Шнеерсоне і Кампанелла проти Італії» від 12 липня 2011 року (заява № 14737/09) зазначив, що рішення про повернення дитини до держави її постійного проживання на підставі Гаазької конвенції не може прийматися автоматично без урахування усіх важливих обставин, про що свідчать встановлені Гаазькою конвенцією випадки, за яких компетентний орган може відмовити у наданні розпорядження про повернення дитини. При вирішенні таких справ суди повинні керуватися дотриманням найкращих інтересів дитини. Під найкращими інтересами дитини варто розуміти можливість збереження зв`язків із сім`єю, якщо не буде встановлено небажаність таких зв`язків, і можливість розвитку в здоровому середовищі. Суд повинен перевірити сімейну ситуацію і врахувати ряд факторів, зокрема, емоційного, психологічного матеріального і медичного характеру, та надати розумну оцінку інтересам кожного із батьків та інтересам дитини, які мають найважливіше значення.

У справі «Х проти Латвії» (заява № 27853/09) від 26 листопада 2013 року ЄСПЛ зазначив, що в контексті розгляду поданого в рамках Гаазької конвенції запиту про повернення, який відповідним чином є відмінним від провадження щодо батьківської опіки, поняття найкращих інтересів дитини повинне оцінюватися у світлі виключень, передбачених Гаазької конвенції, які стосуються плину часу (стаття 12), умов застосування цієї Конвенції (стаття 13 (а) і існування «серйозного ризику» (стаття 13 (b), а також дотримання фундаментальних принципів запитуваної держави, що стосуються захисту прав людини та основних свобод (стаття 20). Це завдання стоїть у першу чергу перед національними органами запитуваної держави, які, зокрема, мають перевагу прямого контакту із зацікавленими сторонами. При виконанні свого завдання відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди користуються свободою розсуду, яка при цьому залишається предметом європейського контролю, в рамках якого Суд розглядає відповідно до вказаної Конвенції рішення, які ці органи ухвалили, користуючись цією свободою.

У судовому засіданні на запитання головуючого позивач ОСОБА_1 відповів, що не існує рішення суду або рішення адміністративної влади республіки Польщі, також не укладалася угода, щодо його піклування відносно дитини ОСОБА_4 .

Судом встановлено, згідно доказів досліджених у судовому засіданні, що дитина ОСОБА_4 відвідує дошкільний навчальний заклад №38 у м. Вінниця, за дитиною здійснюється медичний нагляд та обслуговування, є належні для проживання та розвитку побутові умови, у дитини є друзі, вона має сталі сімейні зв`язки, вона розмовляє українською мовою, у неї до матері сформовано надійний тип прихильності, тобто є усі підставви вважати, що дитина прижилася у новому середовищі, сприймає державу Україна постійним та комфортним місцем для себе і своєї сім`ї - матері, сестер, брата.

Суд особливу увагу звертає на висновки психолога ОСОБА_8 від 15.09.2022 та від 09.11.2022.

Відповідно до висновку спеціаліста №12 від 15.09.2022 за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного спеціалістом-психологом ОСОБА_8 , на момент проведення обстеження рівень інтелектуального та психічного розвитку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідає віковій нормі. Дитина сприймає проживання в Україні як безпечне та комфортне. Важливим для дитини даного віку є наявність значимих дорослих, які задовольняють потреби та займаються вихованням і розвитком дитини. У дитини відсутні труднощі адаптації у сім`ї за місцем її проживання в Україні та дитячому садочку, психологічний розвиток дитини відповідає віковим особливостям. Дитина поводиться вільно та відкрито, демонструє психоемоційні реакції дитини, яка сприймає свою сім`ю як місце безпеки та прийняття. Для ОСОБА_4 її переміщення та утримання в Україні сприймається як природня потреба дитини перебувати зі своєю матір`ю. Фігуру матері дівчинка сприймає як значимого дорослого, який перекриває потреби. У ОСОБА_25 сформована надійна прихильність до матері, що є передумовою для гармонійного розвитку дитини. Повернення ОСОБА_4 до Республіки Польща з високою вірогідністю створить для неї загрозу заподіяння психічної та фізичної шкоди, оскільки дане повернення здійснюватиметься всупереч потребі дитини бути поруч з матір`ю. У ОСОБА_25 до матері сформовано надійний тип прихильності, що є передумовою гармонійного розвитку дитини. Відокремлення дитини від значимого дорослого з високою вірогідністю призведе до травми прив`язаності, яка матиме віддалені наслідки і вплине на психологічний стан дитини та її подальший психологічний розвиток у майбутньому, зокрема, вплине на її особливості побудови стосунків з оточуючим світом та людьми навколо, на формування самооцінки. Також важливим аспектом є несвідоме приєднання психоемоційного стану дитини до психоемоційного стану матері через вікові особливості дитини. Тому вкрай важливо, щоб мати почувалась в безпеці, для почуття безпеки у дитини. На фізичному рівні травма прив`язаності із високою вірогідністю буде проявлятись у розладах сну, порушеннях апетиту, труднощах адаптації у закладах освіти, дитині буде складно навчатись та опановувати нові знання, на фізичному рівні дівчинка не буде почувати себе у безпеці, що буде проявлятись у високому рівні тривоги та психоемоційної напруги. У разі повернення ОСОБА_4 до Республіки Польща (у випадку його фактичного здійснення в примусовому порядку та розлученню з матір`ю) потреба дитини у психологічній та фізичній безпеці буде порушена. Батька дівчинка ідентифікує та знає, але на момент обстеження ОСОБА_25 неодноразово протягом усіх зустрічей повторювала, що не хоче дружити з татом, на питання спеціаліста чи хотіла б дівчинка до тата, побачити тата та грати з ним вона щоразу давала протилежні відповіді, більшість з яких негативна. На питання чому ОСОБА_25 не хоче дружити з татом, дівчинка не відповідає, але на рівні тілесних реакцій демонструє наявність психологічної напруги - затамовує подих, обличчя напружене, дитина зосереджено починає гратися іграшками. До матері у дівчинки сформована надійна прихильність, яка виражена на рівні поведінкових реакцій. З мамою ОСОБА_25 відчуває себе у безпеці, мати повністю забезпечує повноцінний розвиток та виховання дитини. До батька у ОСОБА_25 зафіксовано уникаючий тип прив`язаності, вона бажає дистанціюватись від батька. Таким чином, дівчинка не ідентифікує батька як значимого дорослого, з ким дитина повністю почуває себе в безпеці. В ситуації конфлікту батьків дитина не має бути інструментом манипулювання для досягнення цілей в сімейній ситуації, оскільки це дестабілізує процес розвитку дитини і завдає шкоди її психічному благополуччю. Дитина потребує стабільного та безпечного середовища і надійних та безпечних дорослих поряд, для гармонійного розвитку. (т.1 а.с.120-128)

Згідно з висновком спеціаліста №14 від 09.11.2022 за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного спеціалістом-психологом ОСОБА_8 , на момент проведення повторного обстеження, у ОСОБА_4 зафіксовано високий рівень тривожності, агресивності та імпульсивності на момент повторного обстеження. На рівні поведінкових реакцій дівчинка демонструє наступні поведінкові реакції: дратівливість, фізична агресія, амбівалентна поведінка, нав`язливі рухи та висловлювання, протест, привернення уваги. ОСОБА_25 демонструє постійну потребу в матері, дівчинка неодноразово перевіряла присутність матері в коридорі в ході обстеження. Дані реакції є неодноразовими та спостерігались протягом усіх зустрічей в рамках обстеження. З високою вірогідністю можна стверджувати, що дитина стала свідком насильницьких дій щодо своєї матері. Додатковим травмуючим фактором є фраза про смерть матері, сказана дитині батьком, оскільки дитина даного віку вже розуміє феномен смерті та принцип невідворотності наслідків. Інцидент, учасником якого стала ОСОБА_4 раптове примусове розлучення з матір`ю, інформація про смерть матері, спостереження за насильницькими діями щодо матері є ситуацією небезпеки і насильства для дитини з психологічної точки зору. Наслідки на рівні психіки зафіксовані на момент обстеження високий рівень тривожності, поведінкові реакції, що свідчать про агресивність, напругу, стрес, амбівалентна поведінка. Дана ситуація є неприпустимою для гармонійного та безпечного розвитку дитини та дестабілізує дитячу психіку. Дана ситуація може мати віддалені наслідки для дитини у її майбутньому та позначитись на її базовій довірі до світу. Дівчинка на момент обстеження потребує психологічної допомоги та стабілізації психоемоційного стану. (т.2. а.с.84-90)

Достовірність висновків психолога не викликає сумнівів щодо їх повноти та об`єктивності.

Доказів, будь-яких аргументованих спростувань щодо достовірності та повноти висновків психолога, сторона позивача не надала.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, наявність об`єктивних причин, пов`язаних з віком дитини, первинної прив`язаності дитини до матері, втрата контакту з матір`ю та з оточуючим для дитини середовищем, з яким вона найбільш пов`язана, у якому вона почувається комфортно, перебуває у безпеці та відчуває себе щасливою, а також зважаючи на те, що неприязні відносини між батьками, що дають підстави вважати неможливими їх відновлення на почуттях взаємної любові, довіри та поваги один до одного, повернення дитини до Республіки Польща та проживання з батьком від якого дитина бажає дистанціюватись, становитиме для неї стрес та створить загрозу заподіяння психічної та фізичної шкоди, що не відповідає концепції «найкращих інтересів дитини», та відноситься до винятку, передбаченого пунктом «b» статті 13 Гаазької конвенції, який дає підстави судовому або адміністративному органу запитуваної держави відмовити у поверненні дитини.

Беручи до уваги встановлені судом ризики (пункт «b» першого абзацу статті 13 Гаазької конвенції), втручання у право позивача, гарантоване статтею 8 Конвенції є таким, що встановлено законом, переслідує легітимну мету - захист у першу чергу прав, свобод та інтересів дитини у зв`язку з існуванням серйозного ризику заподіяння шкоди психіці дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини, яку Верховна Рада України ратифікувала 27 лютого 1991 року), що узгоджується з принципами закладеними і в Гаазькій конвенції. Зокрема неповернення дитини до країни проживання іноді може бути виправдане в силу об`єктивних причин, які відповідають інтересам дитини, на які вказують передбачені у цій конвенції виключення, зокрема у випадку серйозного ризику того, що повернення дитини завдасть їй фізичної чи психічної шкоди (пункт «b» першого абзацу статті 13 Гаазької конвенції).

Суд критично ставиться до твердження позивача, що проживання дитини в Україні наражає її життя на небезпеку, оскільки в країні йде війна, з огляду на таке. Дійсно з 24.02.2022 в Україні оголошено воєнний стан, у зв`язку з збройною агресією російської фідерації. На частині територій південної та східної України точаться бойові дії. Але, суд звертає увагу на те, що згідно висновків психолога, дитина в такому віці сприймає лише найближче оточення. Для неї головним є перебування поряд особи, з якою у неї вироблені міцні зв`язки прив`язаності. В даному випадку такою людиною є ОСОБА_2 - її мати. При перебуванні поруч такої людини, дитина почуває себе комфортно та безпечно, незалежно від подій, що можуть відбуватися навкруги. Дитина в такому віці не здатна в повній мірі усвідомлювати війну, через що, в разі наявності поруч ОСОБА_2 це не призведе до негативних наслідків в майбутньому.

Повернення дитини до Республіки Польща у спосіб, запропонований позивачем, ураховуючи малолітній вік дитини, не відповідає найкращим інтересам дитини та суперечить основоположному принципу Конвенції про те, що інтереси дитини є найважливішими.

Судом також взято до уваги принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1956 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір`ю лише у виключних випадках.

Отже, суд дійшов висновку, що від`їзд з України та відрив від матері дитини ОСОБА_4 створить серйозний ризик психічної та фізичної шкоди та нетерпиму обстановку для неї.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 524/3333/20.

Суд окремо звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права на спілкування з дитиною і законодавство України сприяє цьому.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для розв`язання проблеми возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом.

Сторонами не оспорюється та обставина, що ОСОБА_1 з моменту вивезення дитини з Республіки Польща мав можливість спілкуватися з дитиною за допомогою відеозв`язку, у березні 2022 приїздив в Україну та бачився з дитиною. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач чинила перешкоди спілкуванню дитини з батьком. Крім цього, суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 добровільно запропонувала позивачу застосувати процедуру медіації з метою встановлення прийнятного для обох сторін способу їх участі у вихованні дитини.

Суд, звертає увагу на те, що не заслуховував у судовому засіданні дитину ОСОБА_4 , по тій причині, що вона не досягла десятирічного віку та у силу свого віку (три роки і десять місяців) не здатна висловити свої думки або вподобання.

Виходячи з наведеного вище, задля досягнення зазначеної вище легітимної мети та застосовуючи принцип пріоритету інтересів дитини за існування встановленого судом на підставі належних, допустимих і достатніх доказів серйозного ризику того, що повернення дитини поставить під загрозу заподіяння шкоди її психіці, суд за фактичних обставин даної справи, дійшов висновку, що відмова у поверненні дитини ОСОБА_4 до Республіки Польща на підставі підпунктів «b» першого абзацу статті 13 Гаазької конвенції є виправданою, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 24, 129 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 15, 16, 42, 76, 77, 80, 81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.9 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3, 9, 11, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 2, 2, 3, 12, 13, 20 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 проживаючий за адресою: АДРЕСА_6 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4 ;

третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59

Суддя: