Дата документу 22.02.2023 Справа № 332/1109/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1109/22
Провадження №22-ц/807/559/23
Головуючий в 1-й інстанції - Скользнєва Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенко Е.А.,
секретарКниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено16 грудня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітньої дочки - ОСОБА_2 , 2019 р.н., звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (далі - Департамент, Департамент реєстраційних послуг ЗМР), за результатами розгляду якого просила: визнати протиправним та скасувати рішення № 04-35/3/12 від 06.11.2020 р. Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; поновити інформацію про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була внесена 01.09.2020 року до Єдиного державного демографічного реєстру. Позов обґрунтований наступним. ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) на праві приватної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 . В квартирі, окрім неї, мешкають члени її родини: дочка ОСОБА_5 , 2015 р.н., дочка ОСОБА_2 , 2019 р.н., матір ОСОБА_6 . В 2018 році позивачка знялася з реєстрації по вказаній адресі. 16.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до ВРФО по Заводському району УДРФО департаменту реєстраційних послуг ЗМР із заявою про її реєстрацію по вказаній адресі, внаслідок чого 16.07.2020 року була зареєстрована. У зв`язку з народженням дочки ОСОБА_2 позивачка звернулася до ВРФО по Заводському району УДРФО департаменту реєстраційних послуг ЗМР із заявою про її реєстрацію по вказаній адресі, внаслідок чого 01.09.2020 року дочка була зареєстрована. Згодом засобами поштового зв`язку вона отримала лист ВРФО по Заводському району УДРФО департаменту реєстраційних послуг ЗМР за № 04-35/12 від 06.11.2020 р. та повідомлення № 04-35/3/12 від 06.11.2020 р., в яких вказано, що реєстрація дитини відбулась з порушенням вимог п.18 п.п.4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р., внаслідок чого скасована. Належна позивачці квартира за адресою АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці ОСОБА_3 за договором іпотеки від 19.12.2018 року. Рішення Департаменту засноване на тому, що для реєстрації малолітньої дитини за адресою проживання матері в належній позивачці квартирі має бути згода Іпотекодержателя. Між тим, як на думку позивачки, така позиція Департаменту є хибною та не відповідає чинному законодавству.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 (адреса проживання : АДРЕСА_1 ), до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (адреса місцезнаходження : м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 36, ) , треті особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району (адреса місцезнаходження : м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної,буд.56, ), ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що абзац 16 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016р. (зі змінами за постановою КМУ №481 від 27.05.2020р.) щодо надання письмової згоди іпотекодержателя для реєстрації місця проживання особи в іпотечному житлі, суперечить приписам ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в якій не має посилання на такий документ, при визначенні переліку документів, для реєстрації особи за місцем проживання, а тому керуватися слід саме положеннями закону.

Відповідно до відзивів на апеляційну скаргу Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Богославського В.А. зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2018 року між ОСОБА_7 в якості Позичальника та ОСОБА_3 в якості Позикодавця було укладено договір позики, посвідчений ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1055.

У відповідності до п. 1.1 Договору Позикодавець передав у власність Позичальникові, а Позичальник отримала від Позикодавця грошові кошти в сумі 284 704,00 грн., що є еквівалентом 10 168.00 доларів США терміном виплати боргу до 19.06.2019 року. Сторони встановили, що розрахунок буде здійснюватися, щомісячно не пізніше 19 числа кожного місяця в сумі не менше 328 доларів США, виходячи з встановленого комерційного валютного обмінного курсу на день розрахунку.

В забезпечення вищевказаного договору позики 19 грудня 2018 року, між ОСОБА_3 в якості Іпотекодержателя та ОСОБА_7 в якості Іпотекодавця, укладено договір Іпотеки, посвідчений ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1056.

Пунктом 3 договору Іпотеки сторони погодили, що за даним Договором в іпотеку передається нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 за договором позики від 19 грудня 2018 року, зареєстрованим в реєстрі № 1055, в сумі 638 635,25 грн, що складається з: 284 704,00 грн - основний борг, 3 931,25 грн - три відсотки річних, 350 000 грн - неустойка, на користь ОСОБА_3 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру, що належить ОСОБА_9 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О. С. 02 вересня 2016 року за реєстром № 665, запис про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02 вересня 2016 року, номер запису про право власності: 16253107, реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 101. шляхом застосування процедури продажу, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат ( а.с.90-94).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року в частині розміру заборгованості та судових витрат змінено, зменшено суму заборгованості, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, до 388 635,25 грн. за рахунок зменшення розміру пені до 100 000,00 грн, та зменшено стягнуту суму судового збору до 3 883,65 грн. ( а.с.95-100).

Постановою Верховного Суду від 28 липня 2022 року касаційна скаргу ОСОБА_10 залишена без задоволення ( а.с.101-105).

Позивач, на час укладання договору іпотеки в вищезазначеній квартирі місця реєстрації проживання не мала, що нею підтверджується у позовній заяві.

Відповідно до останнього абзацу пункту 9 Договору іпотеки, Іпотекодавець зобов`язується не передавати документи у відповідні державні органи чи інші будь-якої форми власності чи підпорядкування установи, заклади, з метою реєстрації місця проживання, обліку у Предметі іпотеки будь-яких осіб (в тому числі малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних осіб, осіб дієздатність яких повністю чи частково обмежено) через яких виникнуть труднощі у Іпотекодержателя щодо задоволення своїх вимог за Договором та/або виконання рішення суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки, без письмової згоди на це Іпотекодержателя.

Наявність права осіб, місце проживання яких зареєстровано у предметі іпотеки, обмежує право Третьої особи на користування майном, передачі його на реалізацію шляхом проведення торгів.

ОСОБА_11 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 2 вересня 2016 року, посвідченого Сіпяковим О.С., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ( а.с.7-9, 10).

Окрім позивачки, в квартирі мешкає, в тому числі і її малолітня дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.12).

В 2018 року позивачка знялася з реєстраційного обліку по вказаній адресі, але 16 липня 2020 ОСОБА_1 звернулася до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту (далі - відділ) із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для реєстрації місця проживання позивачкою було надано відповідний договір купівлі-продажу квартири за адресою : АДРЕСА_1 .

В день звернення позивачу було надано адміністративну послугу з реєстрації місця проживання ( а.с.11).

Після чого, 1 вересня 2020 позивачка звернулася до відділу з метою реєстрації місця проживання її малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою реєстрації свого місця проживання, та також отримала вищевказану адміністративну послугу ( а.с.13).

Однак, 6 листопада 2020 начальником відділу була проведена перевірка підстав реєстрації місця проживання позивачки та її малолітньої дитини за вищевказаною адресою та встановлено, що квартира АДРЕСА_3 перебуває в іпотеці, при цьому позивачкою у заявах про реєстрацію її місця проживання та її малолітньої дитини було зазначено, що вищевказана квартира у іпотеці не перебуває ( а.с.111, 113-14).

Рішенням заступника директора департаменту - начальника управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Гордієнко В.В. від 06 листопада 2020 року за № 04-35/3/12 реєстрація місця проживання ОСОБА_2 , 2019 р.н. скасовано за адресою : АДРЕСА_1 як таку, що проведена з порушенням вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 ( а.с.110).

Згодом позивачкою від відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту отримано листа за № 04-35/3/11 від 06.11.2020 року, яким ОСОБА_1 повідомлено про скасування реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 як таку, що проведена з порушенням вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (а.с. 14), та повідомлення 04-35/3/12 від 06.11.2020 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , 2019 р.н., з тих самих підстав ( а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні вимог позову суд першої інстанції виходив з того, що стаття 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» має відсильний характер до нормативно-правового акту - Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 «Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», яка була видана на основі та на виконання Закону. Відповідно до наведеного, орган реєстрації при здійсненні своїх повноважень зобов`язаний керуватись Правилами реєстрації.

Відповідно до п. 18 Правил у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника. Позивачем разом із заявою про реєстрацію її місця проживання не було надано відповідної згоди іпотекодержателя, а отже реєстрація місця проживання позивача та її малолітньої дитини, була проведена із порушенням вимог законодавства.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на свободу пересування і вибір місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (пункт 1 статті 13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 12), Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 2).

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. За бажанням батьків чи одного з них документи, передбачені цією статтею для реєстрації місця проживання дитини, можуть бути подані органам державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Органи державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, направляють зазначені документи органам реєстрації для реєстрації місця проживання новонародженої дитини. Реєстрація місця проживання новонародженої дитини може здійснюватися також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Надання органами реєстрації та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб, відомостей про місце проживання особи та інших персональних даних здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи.

Статтею 10 Закону України від 11.12.2003 №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (яка була чинна при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення) визначено, що Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 «Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі - Правила) (яка була чинна при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення) зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 481 від 27 травня 2020 року, на виконання статті 10 Закону затверджені правила реєстрації місця проживання. Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Відповідно до п.18 Правил для реєстрації місця проживання особа подає: 1) заяву, форма якої передбачена додатком 6,7 Правил; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору; 4) документи, що підтверджують право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи). У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); 5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами). У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Як слідує із частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III передбачено право дитини на житло.

Так, відповідно до частини 2 статті 18 вказаного Закону діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вимога щодо надання письмової згоди іпотекодержателя або довірчого власника для реєстрації місця проживання дитини в житлі, яке перебуває в іпотеці, як вірно вказав скаржник, не передбачена вичерпним переліком документів зазначеним ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», крім того ускладнює правила реєстрації місця проживання дитини, що вказує на втручання в здійснення прав дитини на її особисте і сімейне життя, недоторканість та право на житло.

Таким чином, вказана вимога не забезпечує балансу інтересів між правами дітей та правами іпотекодерждателями або довірчими власниками такого майна.

Додатково слід зазначити, що зокрема з підстав ускладнення правил підтвердження реєстрації дітей постанова Кабінету Міністрів України № 481 від 27 травня 2020 року відповідно до якої пункт 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, був доповнений вимогою надання письмової згоди іпотекодержателя або довірчого власника для реєстрації місця проживання особи в житлі, яке перебуває в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язання, була визнана незаконною та скасована відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі ЄУН 640/14809/20 від 28 вересня 2021 року.

Враховуючи наведене, з метою захисту конституційного права неповнолітньої ОСОБА_2 на житло, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, та підлягають задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 04-35/3/12 від 06.11.2020 р. Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Поновити інформацію про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була внесена 01.09.2020 року до Єдиного державного демографічного реєстру.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 лютого 2023 року.

Судді: С. В. Кухар

В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко