Справа № 567/1319/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представників позивача адвокатів Штогрін В.С., Дяденчука А.І.

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сидорук-Серединської Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення фактів постійного проживання разом зі спадкодавцями на час відкриття спадщини

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного місця проживання зі спадкодавцями на час відкриття спадщини звернувся ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свій позов тим, що є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , онуками яких є відповідачі, і постійно з 1985 року проживав з батьками в АДРЕСА_1 до часу їх смерті, будучи зареєстрованим за місцем проживання за іншою адресою.

Зазначає, що, будучи спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не мав необхідності у межах встановленого законом строку звертатися до нотаріусів із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків, оскільки за договорами дарування від 04.08.2016 батьком йому було подаровано житловий будинок з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1 , але за постановою Рівненського апеляційного суду від 22.09.2022 у справі №567/697/19 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, в жовтні 2012 він звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Конащук Л.М. з заявами про фактичне прийняття спадщини після смерті батьків, але листами №39/01-16 та №40/01-16 від 13.10.2022 його було повідомлено про неможливість заведення спадкових справ на підставі його заяв у зв`язку з пропуску встановленого законом строку на прийняття спадщини та ненаданням нотаріусу документів, які підтверджують факт спільної зі спадкодавцями реєстрації місця проживання.

Зазначив, що є зареєстрованим за місцем проживання разом з дружиною та трьома дітьми в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить їм на праві власності і яка здається в оренду третім особам.

В зв`язку з цим, у зв`язку з наявністю спору про право, просить встановити факт його постійного місця проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_1 та встановити факт його постійного місця проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, зазначивши, що в ході розгляду Острозьким районним судом Рівненської області цивільної справи №567/1150/18 за її позовом та позовом її брата ОСОБА_3 і матері ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, визнання права власності на нерухоме майно як спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання недійсним договору дарування житлового будинку, всі судові документи для відповідача ОСОБА_1 надсилались не на адресу АДРЕСА_1 , а на адресу АДРЕСА_3 і саме ця адреса зазначалась самим ОСОБА_1 при подані до суду процесуальних документів та він жодного разу не зазначав про те, що фактично проживає в АДРЕСА_1 .

Зазначає, що і у цивільній справі №567/697/19 за її позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу в Рівненській області Грунтківської І.А., треті особи, які на заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , про визнання договорів дарування недійсними, визнання незаконними та скасування нотаріальних дій з посвідчення договорів дарування, процесуальні документи надсилались ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_3 і саме ця адреса зазначалась самим ОСОБА_1 при подані до суду процесуальних документів та він жодного разу не зазначав про те, що фактично проживає в АДРЕСА_1 .

Також вказує на те, що адреса АДРЕСА_3 вказується ОСОБА_1 в листах до приватного нотаріуса та самим нотаріусом вказується при листуванні зі ОСОБА_1 , що доводить, що саме за вказаною адресою проживав позивач.

Зазначаючи про те, що вперше будинок по АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_1 як адресу свого місця проживання в позовній заяві по справі за його позовом, а акт перевірки житлових умов заявника, який складений 28.09.2022 депутатом Острозької міської ради Рівненської області Ситницькою О. за участі сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є свідками у справі, складений неналежною особою та містить недостовірні відомості, в тому числі щодо того, що на час його складання відповідач був власником житлового будинку, що в АДРЕСА_1 і проживав в ньому з 1985 року, просить відмовити в задоволенні позову.

Окрім того, зазначаючи про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з таким позовом, просить відмовити в позові і з цих підстав.

Відповідач ОСОБА_3 просить відмовити в позові з цих же підстав.

Ухвалою суду від 03.11.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення фактів постійного проживання разом зі спадкодавцями на час відкриття спадщини.

Ухвалою суду від 21.03.2023, постановленою без виходу в нарадчу кімнату, відмовлено в задоволені клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи в якості доказів копії договору №3 від 29.10.2018 оренди квартири АДРЕСА_2 , копії договору №3 від 07.10.2019 оренди квартири АДРЕСА_2 , копії довідки Управління праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради Рівненської області №505 від 17.02.2015, копії відповіді КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №188 від 06.03.2019, копії довідки ПАТ «Укрпошта» №02/12 від 02.10.2018 та копії відповіді ПАТ «Укрпошта» №1101751/с-34066/1 від 12.10.2018 у зв`язку з порушенням вимог ст.83 ЦПК України при поданні доказів.

Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали, з підстав та доводів, викладених в позовній заяві.

Позивач додатково зазначив, що після закінчення навчального закладу повернувся в м.Острог, де став проживати разом зі своїми батьками в АДРЕСА_1 , де і проживав на час смерті батьків, здійснюючи догляд за ними, в той час як квартира АДРЕСА_2 , де він є співвласником і зареєстрованим за місцем проживання, здавалась за договорами найму третім особам.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, додатково зазначивши, що єдиним письмовим доказом, який в той же час є неналежним доказом, поданим позивачем є акт перевірки житлових умов заявника.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що проживає в АДРЕСА_1 з 2007 року та знає позивача як свого сусіда, який проживає по АДРЕСА_1 та доглядав своїх батьків і здійснив їх поховання.

Пояснила, що в зазначеному будинку є два входи і в одній частині будинку проживали батьки позивача.

Їй відомо, що в зазначеному будинку проживали позивач з дружиною та трьома дітьми, а також батьки позивача та його брат ОСОБА_9 .

Зазначила, що іноді до того будинку приходили ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

Пояснила, що була залучена до складу комісії перевірки житлових умов ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підписала відповідний акт.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з 1985 року проживає в АДРЕСА_4 і поряд знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями, що по АДРЕСА_1 , де проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також їх син ОСОБА_10 зі своєю дружиною та дітьми, де вони вели спільне господарство.

Зазначила, що ОСОБА_1 постійно проживав в зазначеному будинку і на час смерті своїх батьків.

Пояснила, що була залучена до складу комісії перевірки житлових умов ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підписала відповідний акт.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою позивача та їй відомо, що він після закінчення навчання постійно проживав зі своєю сім`єю в АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками та вів з ними спільне господарство до часу їх смерті, а також забезпечував їх догляд в той час, коли вони перебували в літньому віці і потребували такого догляду. Зазначила, що також він доглядав свого брата ОСОБА_12 .

Пояснила, що деякий час доглядальником батьків був оформлений ОСОБА_12 , оскільки йому не вистачало пенсійного стажу.

Їй відомо, що позивач мав квартиру, де було зареєстровано його місце проживання, однак проживав він в АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що є будучи братом ОСОБА_4 , є дядьком позивача і йому відомо, що останній з 80-х років ХХ сторіччя постійно проживав разом з батьками в АДРЕСА_1 , проживав там на момент смерті батьків та ніколи не проживав у квартирі по АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що є родичкою сторін у справі та їй відомо, що батьки позивача мали житловий будинок в АДРЕСА_1 . Зазначила, що, перебуваючи в родинних стосунках, вона часто зустрічалась з ними, але поступово такі зустрічі стали рідшими і востаннє вона була в зазначеному житловому будинку 22.01.2018, коли були похорони ОСОБА_15 , а перед тим не була там біля 2 років.

Їй відомо про те, що ОСОБА_1 з батьками не проживав, в той час як його брат ОСОБА_16 проживав разом з батьками та був оформлений як їх доглядальник, а позивач перебував на заробітках в Польщі.

Де проживав ОСОБА_1 їй не відомо та єдиний раз вона його бачила в дворі житлового будинку, що по АДРЕСА_1 приблизно в 1993 чи 1994 році.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що з 2009 року є дружиною відповідача, у зв`язку з чим відвідувала його діда та бабу, які проживали в АДРЕСА_1 , де вона рідко і лише на свята бачила їх сина ОСОБА_10 . Де він проживав їй не відомо.

Зазначила, що вказаний будинок був вмебльований та в ньому проживав також батько її чоловіка, який вів зі своїми батьками спільне господарство.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що з сім`єю ОСОБА_9 знайомий з 1970 року, був другом дитинства ОСОБА_15 та допомагав будувати житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначений будинок будувався на дві половини - для проживання двох сімей та йому відомо, що дочка ОСОБА_19 ОСОБА_20 народилась, коли вони проживали в зазначеному житловому будинку і в подальшому батьки ОСОБА_16 перейшли проживати в ту частину будинку, де проживав він, а ОСОБА_1 зі своєю сім`єю проживав в іншій частині будинку і таким чином в будинку фактично проживали три сім`ї.

Йому відомо, що на час смерті ОСОБА_4 в будинку проживали його дружина та обоє його синів. Зазначив, що після смерті ОСОБА_15 в будинку він не був жодного разу. На час смерті ОСОБА_16 в одній половині будинку проживала його мати, а в іншій ОСОБА_1 зі своєю сім`єю.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що з 2020 року є депутатом Острозької міської ради Рівненської області. Зазначила, що до неї, як депутата місцевої ради, звернувся ОСОБА_1 з проханням встановити факт його проживання з батьками на час їх смерті для судового розгляду справи, у зв`язку з чим вона вийшла на місце проживання ОСОБА_1 та за участю сусідів, як свідків, склала зазначений акт.

Пояснила, що і проживає в м.Острог на вулиці, яка є сусідньою з АДРЕСА_1 , а тому знає мешканців, які там проживають. Самій їй відомо, що ОСОБА_1 на час смерті своїх батьків в 2016-2018 роках проживав разом з ними, що також було підтверджено свідками і проживає там постійно. Технічні характеристики будинку вона не встановлювала, а про рік побудови будинку дізналась з слів ОСОБА_1 .

Зазначила, що до обов`язків депутатів місцевих рад не входить складання такого акта, але вона виходила з того, що за Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради повинен всіляко сприяти мешканцям територіальної громади.

Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідачку та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З 11.08.2006 позивач є зареєстрованим за місцем проживання в АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про всмерть №107 від 30.08.2016).

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

В судовому засіданні встановлено, що за життя за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , та право власності на земельну ділянку площею 0,0865 га, кадастровий номер :03:002:0267, яка знаходиться за тією самою адресою.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст.1261 ЦК України (перша черга спадкоємців за законом), дружина спадкодавця та його діти ОСОБА_1 і ОСОБА_12 були спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (актовий запис №103 від 04.08.2028).

За правилами ст.1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є її син позивач ОСОБА_1 , а також онуки померлої - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за правом представлення після смерті їх батька ОСОБА_12 .

В судовому засіданні встановлено, що після смерті батьків позивача між ним та дітьми його брата ОСОБА_12 виник спір з приводу спадкового майна.

Зокрема, вже 24.09.2018 Острозьким районним судом Рівненської області було відкрито провадження у справі №567/1150/18 за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області про визнання недійсним договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 22.05.1979, визнання права власності на нерухоме майно як спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 04.08.2016 і рішенням суду від 09.04.2019 в позові було відмовлено.

04.07.2019 Острозьким районним судом Рівненської області було відкрито провадження у справі №567/697/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Острозького міського нотаріального округу в Рівненській області Грунтківська І.А., про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання договорів дарування недійсними.

За постановою Рівненського апеляційного суду від 22.09.2022 позов було задоволено частково та визнано недійсним договір дарування житлового будинку із надвірними будівлями АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , серії НАТ 370156 від 04.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А., а в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0865 га., кадастровий номер :03:002:0267 за адресою АДРЕСА_1 , визнання незаконними та скасування нотаріальних дій з посвідчення договорів дарування відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення фактів постійного проживання разом зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, позивач, зазначаючи, що оскільки на момент смерті ОСОБА_4 , належні йому раніше вищевказані об`єкти нерухомого майна вже належали на праві власності вже йому, а інші об`єкти нерухомого майна у померлого були відсутні, тому в нього не було необхідності у межах встановленого законом строку звертатися до нотаріусів із заявою про прийняття спадщини та оформляти право на спадщину.

На думку суду така позиція позивача є помилковою, оскільки як встановлено в судовому засіданні спадкодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час їх смерті мали у власності предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку, які знаходились в АДРЕСА_1 , і які, відповідно до ст.1241, 1279 ЦК України, є спадковим майном.

Окрім того, зважаючи на наявність спорів щодо спадкового майна з відповідачами у цій справі, які виникли після смерті батьків позивача, ОСОБА_1 мав можливість передбачити несприятливе для себе вирішення даного спору щодо об`єктів нерухомого майна, належного спадкодавцям, що і мало місце, оскільки, як вже зазначалась, постановою Рівненського апеляційного суду від 22.09.2022 у справі № 567/697/19 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , визнано недійсним договір дарування житлового будинку із надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , серії НАТ 370156 від 04.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, 28.02.2017 закінчився строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а 03.02.2019 закінчився строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини, визначені у частинах 3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що в шестимісячний термін після смерті батьків ОСОБА_1 заяв про прийняття спадщини не подавав.

На доведення позовних вимог позивач зазначає, що з 1985 року і на час смерті спадкодавців постійно проживав в житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що в жовтні 2022 позивач звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Конащук Л.М. з заявами про фактичне прийняття спадщини після смерті батьків, але листами №39/01-16 та №40/01-16 від 13.10.2022 його було повідомлено про неможливість заведення спадкових справ на підставі його заяв у зв`язку з пропуску встановленого законом строку на прийняття спадщини та ненаданням нотаріусу документів, які підтверджують факт спільної зі спадкодавцями реєстрації місця проживання.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною 1 ст.1 зазначеного Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст.1 цього Закону передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Як вже зазначалось, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.3.21 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України №296/5 від 22.02.2012, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 заяв про відмову від спадщини після смерті батьків не подавав.

Відповідно до п.3.22 Глави 10 зазначеного Порядку, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Такої довідки позивачами нотаріусу надано не було.

Водночас, вирішуючи питання постійного проживання позивача зі спадкодавцями на час їх смерті, суд виходить з наступного.

Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за місцем проживання спадкодавців не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцями, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем.

Оскільки в судовому засіданні з показань свідків встановлено, що на час смерті батьків спільно з ними в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 проживав їх син ОСОБА_1 , то такий факт підлягає встановленню в порядку, визначеному Главами 1 та 6 Розділу IV ЦПК України, оскільки встановлення цього факту необхідне позивачу для вирішення спадкових прав.

Одночасно, при вирішенні справи суд, відповідно до ст.77 ЦПК України, не бере до уваги як належний доказ акт перевірки житлових умов заявника від 28.09.2022, оскільки він фактично складений і стосується подій, які мали місце вже після смерті спадкодавців. При цьому суд виходить і з того, що до прав та обов`язків депутата місцевої ради, відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не входить право та обов`язок щодо складання такого документу. На думку суду, належним доказом у такій справі може бути довідка виконавчого комітету відповідної міської ради, або акт складений посадовою чи службовою особою житлово-експлуатаційної організації, ОСББ, чи іншої обслуговуючої будинок організації про спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем без реєстрації.

При цьому, суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 щодо фактичного місця проживання позивача на час смерті його батьків, оскільки, як встановлено в судовому засіданні зазначені особи на час смерті спадкодавців рідко перебували за їх місцем проживання, а отже не можуть володіти достовірною інформацією щодо осіб, які проживали в житловому будинку АДРЕСА_1 , в той час як свідки, які є сусідами по зазначеному будинковолодінню, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 , в судовому засіданні підтвердили, що на час смерті його батьків позивач постійно з ними проживав за вказаною адресою. Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 в цій частині також не суперечать іншим доказам, а тому суд також бере їх до уваги при вирішенні справи.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на час смерті своїх батьків постійно з ними проживав в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини 4 зазначеної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачами заявлено клопотання про застосування позовної давності у даному спорі.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже, згідно положень, передбачених ч.1 ст.1270 ЦК України, строк на прийняття спадщини після його смерті закінчився 28.02.2017. Суд вважає, що з цього часу у ОСОБА_1 була можливість довідатися про те, що для прийняття спадщини після ОСОБА_4 йому необхідно звернутися до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки його місце проживання зареєстровано не за адресою місця проживання спадкодавця.

Про перешкоди, які заважали б йому звернутися у межах позовної давності (тобто до 28.02.2020) із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач не заявляє, звернувшись до суду із таким позовом лише в жовтні 2022 року, тобто зі спливом позовної давності, а тому в позові слід відмовити з цих підстав.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже, згідно положень, передбачених ч.1 ст.1270 ЦК України, строк на прийняття спадщини після її смерті закінчився 03.02.2019. Суд вважає, що з цього часу у ОСОБА_1 була можливість довідатися про те, що для прийняття спадщини після ОСОБА_5 йому необхідно звернутися до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки його місце проживання зареєстровано не за адресою місця проживання спадкодавця.

Про перешкоди, які заважали б йому звернутися у межах позовної давності (тобто до 03.02.2022) із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач не заявляє, звернувшись до суду із таким позовом лише в жовтні 2022 року, тобто зі спливом позовної давності, а тому в позові слід відмовити з цих підстав.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 142, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

в позові ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного місця проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_1 відмовити.

В позові ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного місця проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

відповідач - ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено 05.05.2023.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.