Ухвала

21 березня 2023 року

місто Київ

справа № 727/5790/16-ц

провадження № 61-2234зно23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід

судді-доповідача Яремка В. В. на стадії вирішення питання про прийняття заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про захист авторського права та стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 12 вересня 2017 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 травня 2017 року залишено в силі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 720,00 грн.

15 лютого 2023 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами залишено без руху, заявнику надано строк для сплати судового збору.

20 березня 2023 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Яремка В. В.

Заява мотивована тим, що суддя-доповідач Яремко В. В. всупереч

статті 407 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглянув касаційну скаргу у справі № 727/5790/16-ц у термін більше шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження у справі; мало місце свідоме порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме права заявника на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку; наявні підстави для відводу відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 ЦПК України, оскільки суддя-доповідач Яремко В. В. працював в Апеляційному суді Чернівецької області, тому добре знайомий з колегією судів зазначеного апеляційного суду, яка ухвалила оскаржуване в касаційному порядку судове рішення.

Вважає дії судді-доповідача такими, що викликають сумнів в його неупередженості або об`єктивності.

Перевіривши доводи заяви, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, виходячи з такого.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтею 36 ЦПК України. Зокрема, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК Українита статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, суд констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя-доповідач Яремко В. В. виявив особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Доводи заяви про відвід судді-доповідача Яремка В. В. за своєю суттю зводяться до незгоди заявника із процесуальними діями та рішенням судді, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

При цьому, доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді під час прийняття постанови від 27 листопада 2019 року та на стадії прийняття заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Верховний Суд наголошує, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Крім того, суддя участі у розгляді цієї справи у судді апеляційної інстанції не брав, обставини, які б свідчили про його пряму чи побічну заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, на такі обставини не посилається й заявник. Обізнаність судді-доповідача зі складом апеляційного суду, який розглядав справу, а також строк перебування справи у провадженні суду, не свідчить про наявність сумнівів в неупередженості судді, а відповідно не є підставою для задоволення заяви про відвід.

Також, Верховний Суд врахував, що ОСОБА_1 під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 12 вересня 2017 року у цій справі, заявляв відвід судді-доповідачу Яремку В. В. з тих самих підстав.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року відіві визнано необґрунтованим.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у задоволенні заяви про відвід відмовлено.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді-доповідача Яремка В. В., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді-доповідача Яремка В. В. на стадії вирішення питання про прийняття заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про захист авторського права та стягнення компенсації.

Заяву про відвід судді-доповідача Яремка В. В. передати для вирішення іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В. В. Яремко