КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження №22-ц/824/2262/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Київ

Справа № 754/9820/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Скрипки О.І.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.09.2019 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 24.09.2019 року, відповідач отримав картку типу Преміальна картка World Black Edition з кредитним лімітом до 200 000 грн. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі.

Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув, у зв`язку з чим станом на 15.06.2021 року виникла заборгованість у розмірі 233 946,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 202 175,77 грн. (заборгованість за поточним тілом кредиту - 154 162,45 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 48 013,32 грн.), заборгованість за нарахованими відсотками - 9298,52 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 22 472,59 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2019 року в розмірі 233 946,88 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3509,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням, 12 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції було проігноровано факт того, що позивач в позовній заяві надає ксерокопії, які не завірені печаткою Банку, як установи та посилається на дані копії, як на належний доказ, що прямо суперечить ЦПК України. Вважає, що подані позивачем докази, разом із позовом для ознайомлення, викликають сумнів з приводу їх достовірності, а саме на всіх анкетах та сповіщеннях, наданих позивачем, відсутні підписи відповідача про його ознайомлення.

Вказує, що між сторонами не підписано кредитного договору в розумінні чинного законодавства, а лише анкета, яка не є доказом укладання кредитного договору, як того вимагає ст. 1055 ЦК України. Крім того, в анкеті-заяві не зазначено про надання кредиту, розмір кредитного ліміту та умови кредитування. Жодних інших чи будь яких доказів про отримання відповідачем кредиту у вигляді зазначеної суми позивач не надає, оскільки такі докази відсутні, а твердження позивача у позовній заяві можна вважати безпідставними, оскільки немає жодного доказу на їх підтвердження.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що вивчаючи та з`ясовуючи розрахунок, наданий позивачем, встановлено, що розрахунок виготовлено з порушенням ст. 257 ЦК України, а саме розрахунок починається з 24.09.2019 року та закінчується 15.06.2021 року. Також позивачем вчинено розрахунок з порушення вимог ч.1, п. 2 ст. 258 ЦК України.

Крім того, у розрахунку зазначено, що термін нарахування неустойки (штрафу, пені) починається з дати видачі нібито «кредиту» по дату виготовлення розрахунку, що суперечить вимогам ст. 257, 258 ЦК України. Суд першої інстанції не надав належної уваги тому, що розрахунок, який наданий позивачем як доказ, викликає сумнів, оскільки з розрахунку не зрозуміло, коли і з якого періоду розпочинається нарахування пені, штрафних санкцій, а головне, як відраховується процентна складова від тіла кредиту та як формуються проценти за користування, такий розрахунок неможливо вважати детальним, та брати до уваги як доказ.

Отже, розрахунок заборгованості щодо наявності грошового зобов`язання відповідача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника, оскільки даний розрахунок не відповідає ЦК України, що є неприпустимим, та не може братися судом як доказ позовних вимог.

Вказує, що позивач надав до суду Витяг «Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, які відповідачем, як клієнтом (набувачем певних прав та обов`язків за кредитним договором № б/н від 24.09.2019 року), не підписані. Вважає, що дані «Умови» носять суто односторонній характер, а тому не можуть бути доказами в розумінні ст. 76-89 ЦПК України, оскільки не містять будь-якого належного підтвердження того факту, що саме ними передбачений обов`язок відповідача та відсутні докази ознайомлення з даними умовами, також відсутній доказ того, що відповідач був належно ознайомлена з ними, а тому не можуть бути використані як доказ.Також відповідач не підписував «Тарифи Банку», про що свідчить відсутність підпису відповідача, працівники Банку не ознайомили відповідача з ними.

Звертає увагу, що відповідач не заперечує той факт, що отримував в АТ КБ «Приватбанк» банківську картку. Однак, йому не було відомо, чи встановлений на ній кредитний ліміт. Картку відповідач отримував виключно для отримання платежів. Анкету-заяву заповнював працівник банку, яка видана в печатному електронному форматі, та не заповнена особисто відповідачем. Отже, дану анкету не можна вважати чи прирівняти до кредитного договору в розумінні кредитних договорів відповідно до ЦК України. Банк взагалі не надає будь-яких документів, меморіальних ордерів тощо, що відповідач мав би підписати при отриманні кредитних коштів. Таким чином, позивачем не підтверджено факт отримання відповідачем кредитних коштів в зазначеній Банком сумі. Надавши до позову розрахунок заборгованості, позивач не довів, що кредит відповідачу був виданий саме на підставі наданої ним Анкети-заяви та на умовах, визначених у ній.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» - Яндульський Д.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, посилаючись на те, що на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів за користування кредитними коштами, АТ КБ «ПриватБанк» окрім анкети-заяви, надав паспорт споживчого кредиту, довідку про видачу кредитної картки, виписку про рух коштів по рахунку позичальника, де зазначено кредитний ліміт, номер кредитної картки та процентна ставка, за якою здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами, та підтверджується часткове повернення позичальником кредитних коштів. Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують використання позичальником преміальної картки «World Black Edition» та погодження ним умов кредитування, з визначеним у паспорті споживчого кредиту розміром відсотків 4,85 процентів на місяць.

Так, в матеріалах справи міститься підписаний відповідачем ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту 24.09.2019 року. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач по справі користувався кредитними коштами та АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримав преміальну кредитну картку World Black Edition. Стороною відповідача вказану інформацію спростовано не було, а тому до вказаних правовідносин застосовуються умови, які передбачені для типу кредитного продукту World Black Edition .

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Небилиця А.В. не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подав заяву засобами електронного зв`язку про розгляд справи за відсутності апелянта та його представника.

В судовому засіданні 22 грудня 2022 року представник позивача ОСОБА_4 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В дане судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

За викладених обставин судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Частинами 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24.09.2019 року між банком АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

В анкеті-заяві зазначено, що позичальник (відповідач у справі) згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були роздруковані ним самостійно.

Позичальнику 24.09.2019 року була видана кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії до вересня 2022 року та 24.09.2019 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн., 11.05.2021 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.

Відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, а також поповнював картку, про що свідчить виписка за рахунком.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 15.06.2021 року виникла заборгованість у розмірі 233 946,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 202 175,77 грн. (заборгованість за поточним тілом кредиту - 154 162,45 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 48 013,32 грн.), заборгованість за нарахованими відсотками - 9298,52 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 22 472,59 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження обставин приєднання позичальника ОСОБА_1 до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», позивачем до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт Platinum, World Black Edition, Visa Signature, МС World Elite, Visa Infinite, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, паспорт споживчого кредиту.

На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів за користування кредитними коштами, АТ КБ «ПриватБанк» окрім анкети-заяви, надав паспорт споживчого кредиту, довідку про видачу кредитної картки, виписку про рух коштів по рахунку позичальника, де зазначено кредитний ліміт, номер кредитної картки та процентна ставка, за якою здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами, та підтверджується часткове повернення позичальником кредитних коштів. Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують використання позичальником преміальної картки «World Black Edition» та погодження ним умов кредитування, з визначеним у паспорті споживчого кредиту розміром відсотків 4,85 процентів на місяць.

Так, в матеріалах справи міститься підписаний відповідачем ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту 24.09.2019 року, який передбачає пільговий період користування коштами, процентну ставку, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач по справі користувався кредитними коштами та АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримав преміальну кредитну картку World Black Edition. Стороною відповідача вказану інформацію спростовано не було, а тому до вказаних правовідносин застосовуються умови, які передбачені для типу кредитного продукту World Black Edition .

Таким чином, стороною відповідача не спростовано отримання відповідачем кредитної картки та погодження умов кредитування згідно з паспортом споживчого кредиту та дає підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Проте з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення нарахованих відсотків колегія суддів не погоджується, оскільки такий висновок не відповідає наявним у матеріалах справи доказам, адже істотних умов договору, які були б конкретизовані щодо даного споживача, підписаний ОСОБА_1 24 вересня 2019 року паспорт споживчого кредиту не містить.

Як вбачається з матеріалів справи, підписаний сторонами паспорт споживчого кредиту містить умови кредитування для семи видів банківських карток: «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Platinum», «MC World BlackEdition», «Visa Signature», «MC WorldElite», «Visa Infinite» , відповідно сім різних лімітів кредитування, процентна ставка становить: за карткою «Універсальна» - 43,2% річних, за карткою «Універсальна GOLD» - 42% річних, за картками: «Platinum», «MC World BlackEdition», «Visa Signature», «MC WorldElite», «Visa Infinite» - 37,2 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту: за карткою «Універсальна GOLD» - 86,4% річних, за карткою «Універсальна GOLD» - 84 % річних, за картками «Platinum», «MC World BlackEdition», «Visa Signature», «MC WorldElite», «Visa Infinite» - 74,4% річних ( а.с. 54- 57).

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку ( п. 12).

Відповідно до змісту розділу 4 вказаного Паспорту, обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Відповідно до змісту Розділу 7 Паспорту споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 24 вересня 2019 року, в ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 09.10.2019 року ( а.с. 57).

Отже, паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зазначив, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з викладеного вбачається, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, а тому висновки суду першої інстанції у цій частині є помилковими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить даних про суму кредитного ліміту, про тип кредиту, розмір відсоткової ставки, обсягу відповідальності та інші істотні умови, обов`язковість яких визначена ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також не містять підтверджень того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вказала, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, помилково вважав наявними підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками, оскільки позивачем не надано доказів щодо погодження сторонами зазначених умов кредитування.

Посилання представника позивача про те, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг своїм підписом підтвердив факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Сам по собі наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку, без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування відсотків та штрафів були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності у відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі, визначеному позивачем.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про доведеність банком позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками - 9298,52 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 22 472,59 грн., а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків на загальну суму 31 771 грн. 11 коп.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження розміру такої заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не спростовано факту користування кредитними коштами, а також не спростовано відповідними доказами наявність заборгованості за тілом кредиту. З наданої позивачем виписки з рахунку відповідача вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та здійснював часткове виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтримання своїх позовних вимог, АТ КБ «Приватбанк» подав до суду виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 2011 року по 01.06.2021 року, з якої вбачається, що відповідач задовго до підписання анкети-заяви від 24.09.2019 ( з 2011 року) користувався банківськими послугами АТ КБ «Приватбанк», зокрема, отримував кредитні кошти на картковий рахунок, а з 24 вересня 2019 року він отримав нову кредитну картку за № НОМЕР_1 , на рахунку якої і виникла заборгованість.

Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача (договір б/н), 11.02.2019 року - старт карткового рахунку, 24.09.2019 року збільшено кредитний ліміт до 200 000 грн., 11.05.2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 (а.с. 50).

З виписки по особовому рахунку за картковими рахунками відповідача ОСОБА_1 вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, виконував перекази грошових коштів, знімав кошти в банкоматах, розраховувався кредитними коштами, поповнював номер мобільного телефону, та здійснював інші розрахунки та операції.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Таким чином, виписка по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах справи, є належним доказом отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

При порівнянні даних виписки з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що суми використаних кредитних коштів, зазначені у виписці, відповідають сумам, зазначеним в розрахунку заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність розрахунку вимогам закону з тих підстав, що не прийнято до уваги положення п.2 ч. 1 ст. 258 ЦК України щодо строку позовної давності в один рік для нарахування пені - колегія суддів відхиляє як надумані та безпідставні, оскільки позовних вимог про стягнення пені позивач до відповідача ОСОБА_1 не заявляв, і в розрахунку сума заборгованості по пені дорівнює нулю.

Обґрунтованих доводів на спростування розміру заборгованості по тілу кредиту, яка визначена у розрахунку заборгованості, та узгоджується з випискою з особового рахунку відповідача, апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги , оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо порядку та розміру нарахування відсотків, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог, на суму заборгованості за кредитом ( тілом кредиту) - 202 175 грн. 77 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги банку задовольняються судом частково, в обсязі 86,4%, то сума судових витрат по сплаті судового збору, яка була понесена банком при подачі позову до суду, підлягає відшкодуванню відповідачем пропорційно сумі задоволених вимог, а саме: 3509 грн. 20 коп. х 86,4%= 3031 грн. 95 коп.

Відповідно відповідачу ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню сума понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційна сумі позовних вимог, у стягненні яких банку було відмовлено: 5263 грн. 80 коп. х 13,6% = 715 грн. 88 коп.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, сума витрат по сплаті судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить : 3031 грн. 95 коп. - 715 грн. 88 коп. = 2316 грн. 07 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом ( тілом кредиту) на суму 202 175 ( двісті дві тисячі сто сімдесят п`ять грн.) 77 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2316 грн. 07 коп.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 травня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.