Справа № 212/3463/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ РАДИ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

23.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1990 року, який розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року. Під час шлюбних відносин в квітні 2002 року, за її особисті грошові кошти було придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 175П-448-448 на ім`я ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2002 року. В квартирі крім неї зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_3 .. З 2017 року по 2020 рік позивач працювала за межами України, по поверненні до місця проживання, відповідач став чинити для неї перешкоди у доступі до приміщення квартири. 01 липня 2020 року позивач звернулась до Покровського відділення Криворізького відділу ГУНП в Дніпропетровській області про надання допомоги в усуненні перешкод у доступі до квартири. 05 вересня 2020 року відповідач забрав із приміщення квартири всі свої особисті речі, а також всю побутову техніку, яка була придбана в період шлюбу та виїхав з квартири. Відповідач з того часу жодного разу в спірній квартирі не з`являвся і його місце проживання позивачу не відомо. У відповідача є у власності частка на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . За час мешкання відповідача в спірній квартирі він жодного разу не сплачував комунальні послуги. Позивач вважає, що оскільки відповідач у квартирі не проживає більше року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири, він вважається таким, що втратив право користування нею, тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач також зазначає, що квартира придбана за її особисті кошти, тому вона є її особистою власністю, відповідач після розірвання шлюбу не є членом її сім`ї.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

14.07.2021 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 16 червня 1990 року, шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2019 року. Під час шлюбу ними придбана трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу квартири був укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , за його згодою. Квартира була придбана за рахунок спільних коштів подружжя. Позивач зазначив, що він з 03.12.1998 року по 04.07.2003 року працював на посаді заступника директора з виробництва у ПП «Аан». Позивач вважає, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя. Угоди про спосіб поділу спільного майна між ними не досягнуто. Проте позивач просить суд відступити від рівності часток подружжя, оскільки з ним проживає їх неповнолітня донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після виїзду відповідача за кордон у жовтні 2017 року, їх донька залишилась проживати разом з ним, вони проживали в квартирі до 05 вересня 2020 року, потім переїхали і на теперішній час проживають з донькою за адресою: АДРЕСА_3 . Протягом трьох років перебування відповідача за кордоном з жовтня 2017 року по червень 2020 року, ОСОБА_1 не надавала жодної матеріальної допомоги на утримання доньки. Судовим наказом виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 07.07.2020 року з відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі частини. Отже із урахуванням інтересів неповнолітньої доньки, яка проживає разом з ним та перебуває на його повному матеріальному утриманні, позивач просить відступити від рівності часток подружжя та визнати за ним у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 14.07.2021 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 06.10.2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.11.2021 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 12.10.2022 року провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 24.01.2023 року провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_9 позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст. 9 ЖК УРСР).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 16 червня 1990 року сторони зареєстрували шлюб в Саксаганському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого повторно.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року шлюб між сторонами розірвано (справа № 212/8773/19).

В період шлюбу 04 квітня 2002 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., відповідно до якого була придбана трьох кімнатна квартира, житловою площею 49,6 кв.м., загальною площею 71,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу зареєстровано в Криворізькому БТІ та записано в реєстрову книгу 175П за реєстровим № 448.

Відповідно до змісту договору ОСОБА_1 набула у приватну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно пункту 3. продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 14 3000 грн., які отримано продавцем від покупця під час оформлення цього договору.

Згідно довідки № 179493 від 08.07.2020 року, виданої КП ДОР «Криворізьке БТІ», станом на 31.12.2012 року, квартира, розташована в АДРЕСА_1 , зареєстрована на підставі приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 175П-448-448 на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.04.2002 року Літвіновою І.І., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1804.

Відповідно до статті 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України (що діяла станом на 02.04.2002 року та до 01.01.2004 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Стаття 122 Цивільного кодексу Української РСР (що діяла станом на 02.04.2002 року та до 01.01.2004 року), встановлює, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору в інтересах сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Згідно ст.63 СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ст.69 та ст.70 СК України в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю.

Згідно ч.ч.1,3 ст.356 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до довідки № 33 виданої КОМДІС 26.02.2021 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 ..

З Акту від 21.04.2021 року, посвідченого ТОВ «Житлокомцентр», ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично не мешкає за вказаною адресою з 05 вересня 2020 року по теперішній час 21 квітня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що спірна кватира набута у власність позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) за час шлюбу. Останнім не спростовано її набуття за спільні кошти.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст.65 СК України.

Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч.1 ст.70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними.

Частинами 2,3 ст.70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка можу бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що у задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_4 , слід відмовити, враховуючи ту обставину, що вказана квартира є спільною сумісною власністю сторін по справі, відповідно до норм сімейного законодавства України, що діяли станом на 02 квітня 2002 року, а тому співвласник ОСОБА_2 має права користування, володіння вищезазначеним нерухомим майном.

Суд дістається висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін та за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 частини вказаного будинку.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Таким чином,підлягають стягненню понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ РАДИ про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_4 , відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково

Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 на частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 16 березня 2023 року.

Суддя: Р. В. Дехта