Справа № 456/972/23
Провадження № 2/456/534/2023
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

27 лютого 2023 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н. М. ,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Перфект Пак» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просить ухвалити рішення яким стягнути з ТОВ «Перфект Пак» у його користь нараховану і невиплачену заробітню плату у розмірі 14029.,72 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2488 грн. Також просить зобов`язати ТОВ «Перфект Пак» нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки невиплаченої при звільнені заробітної плати з 27.10.2022по день фактичного розрахунку, стягнути інфляційні втрати у розмірі 829,84 грн. та моральну шкоду у розмірі 7000 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача у його користь усі судові витрати та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вважати його таким, що звільнений від сплати судового збору.

Проаналізувавши матеріали позовної заяви вважаю, що таку слід залишити без руху, як подану без додержання вимог ч. 4 ст.177 ЦПК України.

Так у відповідності до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року.

Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Водночас статтею 5 Закону України «Про судовий збір» установлено пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно постанови ВСУ від 30.11.2016 р. у справі № 226/168/15 зроблено висновок, що починаючи з 01.09.2015р., позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових правовідносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Усі інші вимоги, що випливають із трудових правовідносин, а також вимога про стягнення моральної шкоди повинна бути оплачена судовим збором. Аналогічна позиція, висловлена в постанові Великої Палати ВСУ від 30.01.2019р. у справі № 910/4518/16.

Так, відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Позивачем окрім вимоги про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітньої плати та компенсації за невикористану відпусту, за які його звільнено від сплати судового збору, заявлено ще три вимоги майнового характеру про виплату середнього заробітку за час за час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, стягнення інфляційних втрат у розмірі 829,84 та стягнення моральної шкоди у розмірі 7000 грн.

Розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, які подаються до суду фізичними особами або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а із позовних заяв немайнового характеру, які подаються до суду фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 176 ЦПК України у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

У відповідності до ч.2 ст.176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

А відтак, враховуючи заявлені майнові вимоги та вимоги ст.4 Закону України «Про судовий збір», а також з урахуванням того, що на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, зокрема за вимогу майнового характеру про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд визначає попередній розмір судового збору за вимоги майнового характеру в сумі 1073,60 грн., з подальшою доплатою після визначення остаточної суми стягнення.

Будь яких підстав для звільнення позивача від сплати судового збору у судовому засіданні не встановлено.

Судовий збір повинно бути сплачено за наступними реквізитами: рахунок отримувача: UA0013941; МФО 899998; код ЄДРПОУ 38008294; одержувач платежу ГУК у м. Львові (код платежу: 22030101), банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

У зв`язку з вищенаведеним, позивачу слід надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн..

У відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали, для усунення недоліків такої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 187 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Перфект Пак» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків на протязі 10-ти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі виконання вимог суду у встановлений строк, заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду, а інакше вважатися неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. М. Янів