ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 березня 2023 року м. Чернівці Справа № 727/4355/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

розглянувши заяви про самовідвід суддів Лисака І.Н. та Височанської Н.К. від розгляду справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та Чернівецької обласної ради на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 15 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобов`язання негайно допустити до виконання обов`язків та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2023 року протоколом автоматизованого розподілу справ Лисака І.Н. та Височанську Н.К. обрано до колегії суддів у зазначеній цивільній справі №727/4355/22 (т.2 а.с.2-3).

27 лютого 2023 року вказану справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 10:00 год. 28 березня 2023 року (т.2 а.с.4).

16 березня 2023 року суддями Лисаком І.Н. та Височанською Н.К. заявлено самовідвід у зв`язку з тим, що в силу п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Підставою подання заяв про самовідвід став розгляд іншої справи №727/9449/22, де колегією суддів з їх складом висловлено свою позицію, у зв`язку з чим у справі №727/4355/22, яка буде розглядатися, можна наперед дійти висновку про передбачуваність результату її розгляду.

Так, з матеріалів цієї справи вбачається, що спір стосується визнання незаконним, протиправним та скасування розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 01.06.2022 року №36-П «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою».

Ця справа надійшла до суду апеляційної інстанції після перегляду у Верховному Суді, де суд касаційної інстанції у своїй постанові від 08.02.2023 року вказав, що в судах попередніх інстанцій проведення службового розслідування відповідач мотивував необхідністю з`ясування обставин наявності в діях

Провадження 22-ц/822/248/23

ОСОБА_1 ознак корупційних правопорушень, а також повідомлення останньому 07 квітня 2021 року підозри у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369 КК України, матеріли якого перебувають на розгляді Вищого антикорупційного суду. Касаційний суд дійшов висновку, що апеляційний суд указані обставини взагалі не досліджував та жодним чином не мотивував свій висновок про наявність у Чернівецької обласної ради підстав для проведення службового розслідування щодо позивача, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Таким чином, у цій справі складу суду слід перевірити наявність підстав уповноваженого власником органу для проведення службового розслідування з відстороненням керівника установи від виконання трудових обов`язків за наявності припущень вважати вчинення останнім порушень антикорупційного законодавства.

Проте, 28.02.2023 року постановою Чернівецького апеляційного суду у складі головуючого Лисака І.Н., суддів Височанської Н.К. та Перепелюк І.Б. у справі №727/9449/22 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2022 року залишено без змін.

У справі №727/9449/22 спір стосувався визнання протиправним та скасування розпорядження від 19.10.2022 року голови Чернівецької обласної ради №87-П про призначення проведення службового розслідування стосовно генерального директора ОСОБА_1 , визначено предметом службового розслідування усунення конфлікту інтересів стосовно роботи близьких до ОСОБА_1 осіб, які працюють в цьому підприємстві, відсторонення від здійснення повноважень за посадою та допуск до виконання обов`язків, де колегією суддів зроблено висновок, що в уповноваженого від власника установи при прийнятті рішення перевірки дотриманням працівником під час виконання посадових обов`язків вимог антикорупційного законодавства відноситься до дискреційних повноважень та правомірність таких дій, оскільки ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей ЗУ «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений Постановою КМУ від 13 червня 2000 року №950.

Таким чином, предметом надання судом правової оцінки є аналогічні питання щодо наявності у власника підприємства підстав для проведення службового розслідування щодо позивача із відстороненням з підстав перевірки вчинення останнім корупційних правопорушень, по якому у справі №727/9449/22 судді апеляційної інстанції висловили свою позицію, у зв`язку з чим у справі, яка буде розглядатися, можна наперед дійти висновку прогнозованості результату її розгляду, з чим погоджується колегія суддів, розглядаючи заяви про самовідвід.

За приписами ст.36 ЦПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із ч.1 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до частин 1, 2 ст.40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до статті 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, приписами статті 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно з другим показником «Об`єктивність» Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27 липня 2006 року (далі - Бангалорські принципи), об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Отже, з наведеного слідує, що рішення суду, ухвалене за наслідками вирішення спору, не має викликати сумнівів щодо його законності та об`єктивності.

Згідно зі статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому.

Враховуючи позиції Європейського суду з прав людини з приводу недовіри до суду, з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності суддів Лисака І.Н. та Височанської К.К., колегія суддів вважає, що їх заяви про самовідвід підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись статтями 33, 36, 39, 40, 41 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Заяви суддів Лисака І.Н. та Височанської Н.К. про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддів Лисака І.Н. та Височанську Н.К. від участі у розгляді справи 727/4355/22.

Справу передати для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Литвинюк І.М.