ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1684/23 Справа № 225/891/22 Суддя у 1-й інстанції - Мигалевич В.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №225/891/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 29 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Мигалевич В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 06 серпня 2015 року Дзержинським міським судом Донецької області розірваний шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 . В шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області на користь ОСОБА_2 на утримання нашої неповнолітньої дитини з позивача стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частина з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до настання повноліття. Аліменти позивачем виплачуються щомісячно, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Наразі обставини змінилися таким чином, що позивач не в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини у вказаному розмірі, а саме 06 липня 2020 року позивач одружився вдруге, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син - ОСОБА_4 , якого позивач також повинен утримувати. Дружина позивача ОСОБА_5 зараз перебуває у декретній відпустці, тож позбавлена можливості працювати. Крім того, позивач має батька, який є людиною з інвалідністю І групи, якому також надає допомогу.

На підставі викладеного, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) до 1/8 від усіх видів його заробітку щомісяця.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 29 вересня 2022 року позов задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 30.07.2015р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Додатковим рішенням від 25 січня 2023 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування зазначила, що визначений рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 30 липня 2015 року розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що у позивача народилась друга дитина без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачкою та суперечитиме її інтересам. Позивач не надав суду жодного підтвердження погіршення матеріального стану і не зазначив жодної обставини, яка б унеможливлювала сплату аліментів у встановленому розмірі. Позивач має постійну роботу, яку він не змінював з часу розлучення, та стабільний заробіток. Додаткових витрат на утримання їх сина позивач не несе, іншої матеріальної допомоги відповідачу не надає, іншим особам аліментів не платить, окремо від теперішньої родини не проживає. Крім того, дружина позивача наразі не позбавлена можливості працювати та отримувати дохід, оскільки відпустка до догляду за дитиною до досягнення трирічного віку не носить вимушеного характеру та надається за бажанням.

Від позивача надійшли пояснення на апеляційну скаргу, згідно яких у 2022 році, коли у його місті почались активні бойові дії, він разом з родиною був вимушений виїхати до більш безпечного регіону країни, втратив постійну роботу та на новому місці зміг влаштуватись лише на 0,5 ставки. Тим самим його фінансове становище ускладнилось.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2015 рішенням Дзержинського міського суду Донецької області у справі №225/4057/15-ц шлюб, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 13.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 161, розірвано.

30.07.2015 рішенням Дзержинського міського суду Донецької області у справі №225/4058/15-ц вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.07.2015 року та продовжувати до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

06 липня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклав шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим органом Північної селищної ради міста Торецька Донецької області.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим органом Північної селищної ради міста Торецька Донецької області, актовий запис № 2.

Позивач зазначає, що його дружина, ОСОБА_5 , наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому позбавлена можливості працювати, крім того, позивач зазначає, що надає допомогу своєму батькові, який є людиною з інвалідністю І групи за загальним захворюванням, що підтверджено копією посвідчення ОСОБА_10 , 1964 року народження, серії НОМЕР_3 , виданого УПФУ в м. Дзержинську від 05.05.2006.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вдруге уклав шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася друга дитина, що свідчить про зміну його сімейного стану. Визначений розмір аліментів у повній мірі забезпечить гідні умови життя, необхідні для розвитку дітей та утримання дружини, при цьому діти позивача будуть знаходитись у рівних умовах щодо їх матеріального забезпечення, і це не суперечитиме їх інтересам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилався на те, що він вдруге одружився, та у нього у 2021 році народився ще один син, крім того він надає допомогу своєму батьку, внаслідок чого він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

З аналізу ст.192 СК України можна зробити висновок, що підставами зміни розміру аліментів є - як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції, що зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з іншою жінкою та народження дитини від іншого шлюбу, є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, та висновком суду щодо часткового задоволення позову і зменшення розміру аліментів саме до 1/6 частини всіх видів доходу позивача.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи щодо утримання позивачем свого батька, оскільки факт такого утримання не підтверджено жодними доказами.

Щодо доводу апеляційної скарги про можливість нинішньої дружини позивача, ОСОБА_5 , працевлаштуватись, то зазначена обставина не впливає на обов`язок позивача утримувати своїх дітей.

Апеляційний суд також не надає правову оцінку довідкам про працевлаштування, наданим позивачем у суд апеляційної інстанції, оскільки вони подані із порушенням строку на їх подання.

Так, за ч.1-3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подаючи нові докази, позивач не зазначив обставин, які б обумовлювали неможливість їх подання до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 29 вересня 2022 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: