КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1302/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Петрова Д.В.,-

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з названим позовом до суду.

Позивач просила: визнати п. 4 Заяви № 502 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 01.07.2019, укладений між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину; зобов`язати AT «ПУМБ» здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування (комісію) за кредитним договором № 502 від 01.07.2019 у розмірі 96 520, 49 гривень в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 липня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» підписано Заяву № 502 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та надання їй коштів у сумі 128 468 грн 00 коп. строком на 36 місяців.

Згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті включається щомісячна комісія (плата за обслуговування) у розмірі 2,99%.

Позивач вважає, що умови договору щодо нарахування плати за обслуговування є незаконними, несправедливими, та такими, що порушують її права як споживача, а тому підлягають визнанню недійсними, враховуючи положення ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, 01 липня 2019 року ОСОБА_1 підписала Заяву № 502 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ».

Сума кредиту: 128 468 грн 00 коп.

Цільове призначення: загальні споживчі цілі; сплата разової комісії банку.

Строк: 36 місяців.

Розмір процентної ставки: 0,01 % річних.

Погоджено графік платежів.

Пунктом 4 заяви про приєднання визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, який становить 2,99 %.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що пункт 4 кредитного договору, яким передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливим, та порушує її права як споживача. Позивач зазначає, що її було введено в оману при підписанні кредитного договору, банком не було надано відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, чим порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 01 січня 2017 року) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Встановлено, що у Заяві № 502 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи вищенаведене, положення пункту 4 Заяви № 502 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ», укладеної 01 липня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» щодо обов'язку сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 18 липня 2022 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко