Постанова

Іменем України

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 344/12099/20

провадження № 61-12451св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Тарас Дмитрович, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Луганської В. М., Баркова В. М., Девляшевського В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що з 05 березня 2008 року вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстровано шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 січня 2020 року було розірвано. Під час перебування сторін у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться повністю на її матеріальному забезпеченні. ОСОБА_2 добровільно матеріальну допомогу на утримання їхнього неповнолітнього сина не надає.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , посилаючись на статті 181-184 Сімейного кодексу України (далі - СК України), уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000,00 грн щомісяця, починаючи з дня народження дитини та до досягнення сином повноліття.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000,00 грн щомісячно, з дня народження дитини та до досягнення сином повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн та судовий збір у розмірі 840,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надала суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач з дня народження сина не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, тому наявні підстави для задоволення позову.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Визнано нечинним заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року.

Провадження у справі № 344/12099/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів закрито.

Повернуто ОСОБА_2 з Державного бюджету судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 630,00 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про поворот виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 344/1962/19, виключено відомості про ОСОБА_2 , як батька дитини ОСОБА_3 , з актового запису від 06 грудня 2018 року № 2805 про народження, складеного Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

В частині вирішення питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції урахував понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу, подану позивачем заяву про зменшення витрат на правничу допомогу. Щодо відмови у задоволенні заяви відповідача про поворот виконання рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд виходив із того, що відповідно до частини другої статті 445 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у справах про стягнення аліментів поворот виконання рішення суду не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року про закриття провадження у справі в частині відмови у відшкодуванні судових витрат, та в частині відмови повороту виконання судового рішення. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким:

- стягнути з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору: за подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції в розмірі 454,00 грн, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в розмірі 454,00 грн, за подання апеляційної скарги на заочне рішення суду в розмірі 630,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені ним в суді першої інстанції, у розмірі 5 000,00 грн, та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, стягнуті з нього на користь позивача на підставі заочного рішення;

- стягнути з державного бюджету сплачений ним на підставі заочного рішення, судовий збір у розмірі 840,00 грн.

Підставою касаційного оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року заявник вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не вірно застосував вимоги статті 142 ЦПК України до спірних правовідносин, які передбачають, що в разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року в частині вирішення заяви ОСОБА_2 про поворот виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року.

Відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року в частині розподілу судових витрат і витребувано із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу № 344/12099/20.

У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Хопті С. Ф.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 8 000,00 грн щомісячно, з дня народження дитини і до досягнення ним повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,40 грн (т. 1, а. с. 142-145).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 29 листопада 2021 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року (т. 1, а. с. 152, 153).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліку, зокрема подання клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення (т. 1, а. с. 160).

У грудні 2021 року на виконання вимог зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., на електронну адресу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надіслав клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення (т. 1, а. с. 169-171).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2021 року відмовлено ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., у задоволення клопотання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року залишено без розгляду та повернуто заявнику (т. 1, а. с. 172, 173).

28 грудня 2021 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., звернувся до Івано-Франківського апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2021 року (т. 1, а. с. 181, 182).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., задоволено. Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2021 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1, а. с. 211-213).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2022 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року (т. 1, а. с. 217).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року (т. 2, а. с. 88, 89).

У вересні 2022 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., звернувся до Івано-Франківського апеляційного суду із апеляційною скаргою на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року (т. 2, а. с. 101, 102).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року (т. 2, а. с. 111, 112).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року визнано підготовку справи до апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року, закінченою. Призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщені Івано-Франківського апеляційного суду на 01 листопада 2022 року (т. 2, а. с. 115).

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кузик В. І., звернулася до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про закриття провадження у справі (т. 2, а. с. 120).

Заяву ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 344/1962/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 03 серпня 2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Виключено відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису від 06 грудня 2018 року № 2805 про народження ОСОБА_3 , складеного Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (т. 1, а. с. 222, 223, т. 2, а. с. 54-73).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Т. Д., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвала суду апеляційної інстанції у частині закриття провадження у справі не оскаржується, а в частині відмови у задоволенні заяви про поворот виконання заочного рішення відмовлено у відкритті касаційного провадження, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не переглядаються в касаційному порядку.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кузик В. І., звернулася до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про закриття провадження у справі на підставі частин першої, третьої статті 206 та статті 373 ЦПК України (т. 2, а. с. 120).

Також 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кузик В. І., звернулася до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог статті 137 ЦПК України (т. 2, а. с. 123, 124).

Відповідно до частини другої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналогічні положення закріплені у частині четвертій статті 7 Закону України «Про судовий збір», яка встановлює підстави та порядок повернення судового збору.

Аналогічні висновки щодо застосування вимог частини другої статті 142 ЦПК України містяться в постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 607/15555/17-ц.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року було сплачено судовий збір у розмірі 1 260,00 грн, що підтверджує квитанція від 19 вересня 2022 року (т. 2, а. с. 103).

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу їм надано до суду: договір про надання правової допомоги від 11 червня 2018 року (т. 2, а. с. 76, 77); додаткову угоду від 01 жовтня 2018 року № 1/3 (т. 2, а. с. 78); додаткову угода від 10 грудня 2021 року № 2/3 до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2018 року; детальний опис послуг наданих ОСОБА_2 адвокатом Парфаном Т. Д. (т. 2, а. с. 80); акт наданих послуг у рамках договору про надання правової допомоги (т. 2, а. с. 81); додаткову угоду від 13 вересня 2022 року № 3/3 до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2018 року, згідно з якою гонорар адвоката за участь у справі № 344/12099/20 на стадії оскарження в Івано-Франківському апеляційному суді заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2021 року становить 3 000,00 грн, підготовка апеляційної скарги - 2 000,00 грн, представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції 1 000,00 грн (т. 2, а. с. 107); детальний опис послуг наданих ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 01 червня 2018 року та додаткової угоди від 13 вересня 2022 року № 3/3.

Суд апеляційної інстанції враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвокатів зі: складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та значенням справи для сторони, а також з урахуванням поданого ОСОБА_1 заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, доводів щодо їх неспівмірності, дійшов обґрунтованого висновку про часткове стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у зменшеному розмірі 1 500,00 грн.

Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог частини другої статті 142 ЦПК України правомірно повернув з Державного бюджету на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 50 % за подання апеляційної скарги на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Отже, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц, на які заявник посилався у касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки у цій постанові викладено висновок щодо застосування норми частини третьої статті 142 ЦПК України щодо розподілу судових витрат при вирішенні питання про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Парфан Тарас Дмитрович, залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович