Справа № 369/4622/23
Провадження № 2-о/369/227/23
РІШЕННЯ

Іменем України

03.05.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Шевченківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини,

в с т а н о в и в:

Адвокат Луценко С.О., в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дітей.

Заява обґрунтована тим, що адвокат заявників звернувся до Шевченківського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про проведення державної реєстрації народження у ОСОБА_2 двох дітей жіночої статі, народжених у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, проте їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дітей у зв`язку з тим що заявником для підтвердження факту народження дитини було надано документ, що виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Таким чином, заявникам необхідно встановити факт народження доньок для реєстрації їх народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про народження дітей з метою забезпечення прав та інтересів доньок , які є громадянками України, але народилися на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим,жіночої статі, громадянка України. Записати матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України. Записати батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , м.Сімферополь, Автономна Республіка Крим, жіночої статі, громадянка України. Записати матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України. Записати батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Представник заявників, просив розглядати справу без його участі та без участі заявників, заяву підтримав у повному обсязі, просив заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений в порядку встановленому чинним законодавством України.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 28.06.2018р. виданого на тимчасово окупованій території, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка народилась у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим.

Судом встановлено, що відповідно до копії виписки з історії пологів №1502 від 03.06.2021р. виданої на тимчасово окупованій території, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилась у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим.

Заявниця вказувала, що на час народження двох дітей вона перебувала у цивільному шлюбі та проживала з громадянином УкраїниОСОБА_1 , саме тому зі слів матері вона вказує батьком саме ОСОБА_1 , та зазначає прізвище дітей ОСОБА_5 та по батькові ОСОБА_6 відповідно.

Отримати свідоцтва про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки, факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України.

Встановлення факту народження дитини необхідно для отримання свідоцтва про народження та відповідної реєстрації у встановленому законом порядку.

Ч. 1 ст. 144 СК України на батьків покладено обов`язок невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (ч . 4 ст. 12 Закону).

Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації народження дитини. Так, у цьому підзаконному нормативно-правовому акті зазначено, що підставами для такої реєстрації є: медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 (у випадку народження дитини в закладі охорони здоров`я, де приймаються пологи); медичне свідоцтво про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 (у випадку народження дитини поза закладом охорони здоров`я).

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

П. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Належними відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, що міститься у справі, окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним те, що має місце факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим,жіночої статі, громадянка України та має місце факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , м.Сімферополь, Автономна Республіка Крим, жіночої статі, громадянка України.

Відповідно до с. 7 ч.1 Закону України «Про громадянство України» новонароджена дитина є громадянином України як особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про народження її дітей, виданого державним органом України, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заяви, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 18, 258, 263-265, 315, 317, 319, 354 ЦПК України,с. 144 СК України, Законом України « Про громадянство України», Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» суд, -

УХВАЛИВ:

ЗаявуОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим,жіночої статі, громадянка України. Матір дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України. Батько дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , м.Сімферополь, Автономна Республіка Крим, жіночої статі, громадянка України. Матір дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України. Батько дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Тетяна ДУБАС