У х в а л а

15 березня 2023 року

м. Київ

справа № 761/21200/18

провадження № 61-2749ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція

з повернення боргів» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення коштів,

В с т а н о в и в:

У червні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі -

ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 березня 2015 року товариство

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 18 270 грн строком на 48 місяців зі сплатою 14,99 % річних. Оскільки позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання перед кредитором, то виникла заборгованість у розмірі 32 134,33 грн.

ТОВ «ФК «ЦФР» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14 липня 2017 року уклали договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого останній набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 32 134,33 грн.

На підставі викладеного ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 134,33 грн.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «ЄАПБ» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення коштів.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що згідно з умовами укладеного з ТОВ «ФК «ЦФР» кредитного договору від 12 березня 2015 року

ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 14 500 грн, однак фактично останньому видано 13 700 грн. Указана сума кредиту надана на 48 місяців зі сплатою 14,99 % річних, разової плати за кредитом - 290 грн, а також 3,59 % щомісячної плати за кредитом та витрат на страхування - 3 480 грн.

Позивач за зустрічним позовом вказував, що кредитор повідомив не всі умови кредитування, а саме вказав лише про сплату 14,99 % річних. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача за зустрічним позовом з вимогою про повернення йому 800 грн, які не було видано під

час отримання кредиту, на що отримав лише відповідь про помилку

в програмному забезпечені.

Вважає, що за умовами кредитування не визначено обов`язковість страхування за його рахунок, тобто 3 480 грн були утримані на страхування без згоди позичальника. Умови кредитування за оспорюваним кредитним договором містять неоднозначні умови щодо можливості та порядку дострокового повернення кредиту, а саме: не вказано суму тіла кредиту, відсотків, комісій та додаткових платежів, загальну суму кредиту та абсолютне його подорожчання.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: визнати недійсним кредитний договір, укладений між ним і ТОВ «ФК «ЦФР»; стягнути солідарно з ТОВ «ФК «ЄАПБ» і ТОВ «ФК «ЦФР» 4 570 грн (витрати на страхування - 3 480 грн, разова плата за кредитом - 290 грн; недодана сума кредиту -

800 грн).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня

2021 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23 214,09 грн та судовий збір - 1 762 грн. У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним пункт 4.8 кредитного договору № 320693991, укладеного 12 березня 2015 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року

в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 скасовано

з ухваленнямв цій частині нового судового рішення, про відмову в задоволенні вказаних вимог. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року в частині вирішення первісного позову залишено без змін.

28 лютого 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 грудня 2022 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, ухвалити нове судове рішення, яким визнати недійсним кредитний договір

від 12 березня 2015 року, укладений між ним і ТОВ «ФК «ЦФР».

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню

з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями правана справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову

в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані

з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є вимоги як майнового характеру - стягнення заборгованості за кредитним договором позики у розмірі 32 134,33 (первісний позов), стягнення 4 570 грн (витрати на страхування, разова плата за кредитом, сума, яка не додана під час отримання кредиту) (зустрічний позов), так і немайнового характеру - визнання недійсним кредитного договору (зустрічний позов).

Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2023 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 481 грн х 250 = 620 250 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, постанова апеляційного суду оскарженню

в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених

у статті 389 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії»).

Отже, зазначена справа щодо первісних та зустрічних вимог як майнового, так і немайнового характеру, є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявник не обґрунтував значимість для держави і суспільства правового питання, яке, на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Фактично доводи заявника зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, власного тлумачення застосування норм права у конкретній справі, а також необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, немає.

З урахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані, Судом під час вивчення касаційної скарги такі винятки не встановлені.

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення

у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція

з повернення боргів» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук