Провадження № 2-з/522/15/23
УХВАЛА

13 січня 2023 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судових засідань Палун І.В.,

розглянувши заяву представника позивача адвоката Павельченко Ігоря Віталійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКОМ ІНВЕСТ», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКОМ ІНВЕСТ», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

12 січня 2023 року представник позивача адвокат Павельченко Ігорь Віталійович з урахуванням принципів співмірності, визначених ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року, знову подав клопотання про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКОМ ІНВЕСТ», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив накласти арешт та заборону відчуження на квартиру за номером: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви посилався на те, що між Позивачем та ТОВ «Діком Інвест» укладено Договір про спільну діяльність, у відповідності до якого предметом є спільна діяльність Сторін без створення юридичної особи по будівництву об`єкта житлово-готельного комплексу з метою отримання кожною стороною своєї частки в збудованому об`єкті. Позивач дізнався, що Відповідач ТОВ «Діком Інвест» здійснив дії щодо прийняття об`єкта в експлуатацію та отримав Сертифікат про прийняття в експлуатацію об`єкта. Як зазначає заявник, отримавши від Державної інспекції архітектури та містобудування України та ТОВ «БУДЕКСПЕРТ-Т» інформацію та документи, зокрема технічний паспорт та ознайомившись з офіційною інформацією, розміщеною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Позивачу стало відомо, що Відповідач (ТОВ «Діком Інвест») не розрахувавшись згідно умов Договору про спільну діяльність з Позивачем, здійснив відчуження нежитлових приміщень та Технічному поверсі (12 поверх) площею 248, 8 та 394, 4 кв.м на користь Відповідача ОСОБА_2 .

Отже, перед тим, як здійснювати відчуження майнових прав на нежитлові приміщення технічного поверху, Відповідач (ТОВ «Діком Інвест») мав за умовами Договору про спільну діяльність здійснити розподіл останніх, з такими урахуванням щоб в кінцевому результаті Позивач отримав 8, 3 % відповідних нежитлових приміщень, зокрема у першій секції об`єкту нерухомості (приміщення під номером 197) 248, 8 кв.м.*8,3 % = 20, 65 кв.м.; у другій секції об`єкту нерухомості (приміщення під номером 198) 394, 4 кв.м.*8,3% = 32, 74 кв.м.

Проте станом на час звернення до суду, право власності на вказані нежитлові приміщення вже зареєстровано за Відповідачем ОСОБА_2 , більш того він вже ними розпорядився поділив, змінив цільове використання та зареєстрував право власності на новостворені об`єкти нерухомого майна квартири 1т, 2т, 3т, 4т, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , 11т, АДРЕСА_8 за собою. Поряд з тим, Відповідачі здійснюють продаж відповідних квартир, на підтвердження чого Позивачем було надано відповідні скрін-шоти з веб-сайтів. Крім того надав відомості з ДРРПНМ номер інформаційної довідки: № 313434018 щодо належності заявленої квартири відповідачу-2, її адреси та загальної площі.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зміст позовних вимог свідчить про те, що між сторонами існує спір за яким позивач просить серед іншого визнати недійсними Договір купівлі-продажу майнових прав №197 від 01.12.2021 року та Договір купівлі-продажу майнових прав №198 від 01.12.2021 року по відчуженню нежитлових приміщень під номером АДРЕСА_9 , які в подальшому було поділені, змінено їх цільове призначення та зареєстровано новостворені об`єкти квартири.

Враховуючи, що предметом даного позову є вимоги про визнання недійсним договорів купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна, укладеного між відповідачами та передачу нерухомого майна між позивачем та відповідачем-1(ТОВ «ДІКОМ ІНВЕСТ»), яке може бути відчужене до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, суд дійшов висновку про необхідність накладення арешту на заявлену квартиру.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішення питання про забезпечення позову потребує зваженого підходу, оскільки забезпечення позову має відповідати тій цілі, для якої такий захід слугує, а не бути інструментом зловживання процесуальними правами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Метою процесуального інституту забезпечення позову є створення необхідних умов для повного та своєчасного виконання судових рішень. Водночас, зазначений інститут не може використовувались для створення умов або усунення перешкод в ухваленні бажаного для однієї зі сторін рішення.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд не вирішує спір по суті та не перевіряє обґрунтованість позовних вимог.

Позивачем належним чином обґрунтовано наявність реальної загрози відчуження майнових прав на спірне майно/нерухоме майно, а саме надано роздрукування актуальних рекламних оголошень про відчуження нерухомого майна у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд також приходить до висновку, що можливе відчуження Відповідачем ОСОБА_2 квартир, що в свою чергу може суттєво ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Питання про зустрічне забезпечення позову визначено у ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому, можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Окрім того, обов`язок застосувати зустрічне забезпечення в розумінні ч. 3 ст. 154 ЦПК України виникає у суду лише тоді, коли позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Матеріали справи, доказів передбачених ст.154 ЦПК України щодо обов`язкового застосування зустрічного забезпечення не містять, оскільки заявник є фізичною особою, має зареєстроване місце проживання на території України та майно, що знаходиться на території України, а докази щодо можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у суду відсутні.

Суд вважає, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню.

Керуючись ст. 151-154 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Павельченко Ігоря Віталійовича про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт та заборону відчуження квартири за номером АДРЕСА_1 .

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Л.М. Чернявська