Справа № 703/4122/22
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

05 травня 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Климовича Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє Смілянський філіал відокремленого структурного підрозділу «Смілянські енергетичні мережі» публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення обсягу вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил роздрібного ринку електричної енергії,

встановив:

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває вище вказана цивільна справа.

09 січня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами зспрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явились.

Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи суд проводить розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України, і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14 травня 2004 року порушено провадження у справі №01/1494 про банкрутство відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго», перейменованого в подальшому у публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго».

В газеті «Урядовий Кур`єр» від 23 червня 2004 року №116 було опубліковане оголошення про порушення справи №01/1494 про банкрутство відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго».

Наразі справа №01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», якій в подальшому був присвоєний №17-14-01/1494, перебуває у провадженні судді Господарського суду Черкаської області Дорошенка М.В. у процедурі розпорядження майном.

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, пунктами 2, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, провадження № 12-160гс19.

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, провадження № 14-178цс19, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, провадження № 14-171цс19, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18, провадження № 14-126цс19, та № 289/2210/17, провадження №14-129цс19, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Положеннями частин першої, другої статті 131 КУзПБ передбачено, що майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу.

До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного частинами шостою та сьомою цієї статті та статтею 132 цього Кодексу.

Спірні правовідносини врегульовані КУзПБ, якими встановлено критерії, за якими вирішується питання про необхідність розгляду справи у межах справи про банкрутство.

Якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

Предметом позову даної справи є стягнення з ОСОБА_1 вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії на користь ПАТ «Черкасиобленерго» в сумі 11717 грн. 99 коп.

Отже, характер правовідносин між учасниками справи свідчать про те, що у позивача існує спір з відповідачем з приводу грошових коштів, які позивач вважає своїми через порушення споживачем ОСОБА_1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, а вказані кошти можуть входити до ліквідаційної маси ПАТ «Черкасиобленерго».

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ вказано, що подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, суд застосовує норми КУзПБ, які є чинними на час розгляду справи.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи, учасником якої є особа щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, передають таку справу до належного суду для розгляду по суті.

При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 08 червня 2022 року у справі № 711/8269/17, провадження № 61-18187св20, від 22 червня 2022 року у справі № 523/12426/16, провадження № 61-10737св21, від 07 вересня 2022 року у справі № 727/3568/20, провадження № 61-5156св20).

Таке урегулювання процедури розгляду спорів за участю учасника справи, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

За таких обставин справу № 703/4122/22 необхідно передати у порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства до Господарського суду Черкаської області, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство ПАТ «Черкасиобленерго».

При цьому, суд зазначає, що передача справи за підсудністю не потребує закриття у ній провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись положенням ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо розгляду справ належним і повноважним судом, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 4, 20 ГПК України, ст. 31, 259-261 ЦПК України, суддя ,-

ухвалив:

Матеріали справи №703/4122/22 за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє Смілянський філіал відокремленого структурного підрозділу «Смілянські енергетичні мережі» публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення обсягу вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил роздрібного ринку електричної енергії, передати до Господарського суду Черкаської області, на розгляді якого перебуває справа №17-14-01/1494(925/818/22) про банкрутство публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена сторонами безпосередньо в Черкаський апеляційний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення.

Головуючий: В.О. Прилуцький