ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 січня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/948/21

Головуючий у першій інстанції - Крупина А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/285/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Патук А.А.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

місце ухвалення судового рішення - м. Носівка,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 19 жовтня 2022 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Укрзалізниця», в якому просила стягнути на її користь 300 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 10 350 грн у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві по вул. Грінченка потяг сполученням «Вінниця-Харків» скоїв наїзд на її сина, ОСОБА_2 , 1993 року народження, який від отриманих травм помер. За цим фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0004207 та розпочато досудове розслідування.

Зазначала, що у зв`язку з раптовою втратою самої рідної та близької людини вона зазнала моральних та глибоких душевних страждань, що призвело до порушення звичного способу життя, лишилася душевного спокою, постійно відчуває негативні емоції, переживає та перебуває у пригніченому стані. Син був її опорою та підтримкою, його смерть повністю зруйнувала її нормальне життя, її переслідує відчуття самотності та гострої несправедливості, оскільки сину було лише 24 роки, і жодних передумов для його смерті не існувало.

Завдану моральну шкоду оцінює у 300 000 грн, яка має бути стягнута з АТ «Укрзалізниця», оскільки електропотяг перебуває на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця». Вважала, що мають бути відшкодовані також понесені нею витрати на встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 10 350 грн.

Рішенням Носівського районного суду від 19 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь позивачки 60 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 10 350 грн у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Укрзалізниця», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дослідив належним чином фактичних обставин справи щодо загибелі сина позивачки, зокрема того, що загиблим допущено грубу необережність та порушено п.п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Представник відповідача наголошує на помилковості висновку районного суду про не доведеність обставин непереборної сили або умислу потерпілого. Зазначає, що загибель ОСОБА_2 відбулася внаслідок власного непрямого умислу та непереборної сили, враховуючи, що останній своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень.

Звертає увагу, що відсутність технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, адже зіткнення електропотягу з пішоходом не залежало від дій машиніста при всій обачливості дій та/або поведінки останнього, тому і підстави у даному випадку для відшкодування шкоди АТ «Укрзалізниця» відсутні.

Стверджує, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання ОСОБА_1 моральної шкоди та її розміру, зокрема, не надано судово-психологічної експертизи, яка могла б бути підставою для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання. Зазначає, що останньою не надано доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервово стресу.

Посилається на безпідставність стягнення матеріальних збитків, понесених на встановлення надгробного пам`ятника, оскільки надані позивачкою копії гарантійного договору, акту виконаних робіт та квитанцій не відповідають вимогам щодо форми і змісту оформлення розрахункових документів, затверджених чинних законодавством. З наданих документів не можливо встановити, хто був замовником робіт та їх виконавця.

Позивачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на норми ч. 2 ст. 1167 та ч. 2 ст. 1168 ЦК України, дійшов висновку, що позивачка наділена правом вимагати відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті смерті сина, яка сталася внаслідок наїзду на останнього електропотягу. Суд указав про недоведеність відповідачем обставин непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_2 , оскільки об`єктивні дані щодо вчинення останнім самогубства, незважаючи на наявність в матеріалах справи постанови слідчого про закриття кримінального провадження, які б могли бути підставою для відмови у задоволенні позову, відсутні.

Дійшовши висновку про стягнення на користь позивачки 60 000 грн у відшкодування моральної шкоди, районний суд відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України врахував те, що смерть ОСОБА_2 стала наслідком його грубої необережності, а саме, порушення п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Суд констатував, що відшкодування моральної шкоди у такому розмірі буде співмірним із спричиненими ОСОБА_1 душевними стражданнями через смерть близької людини, що змусило позивачку докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя, та відповідатиме принципам розумності і справедливості.

Задовольняючи вимогу про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, районний суд виходив з того, що витрати на встановлення пам`ятника взяла на себе мати померлого, які підтверджено наданими письмовими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (прізвище у шлюбі « ОСОБА_3 ») є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 18, 19).

ІНФОРМАЦІЯ_1, о 18 год 23 хв., у м. Києві, по вул. Б.Грінченка, 18 на зіничній колії швидкий потяг № 720 сполученням «Вінниця-Харків» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який цього ж дня помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом цієї події відомості внесено до ЄРДР за № 0004207 та розпочате досудове розслідування (кримінальне провадження а.с. 1).

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 1646 від 25 травня 2017 року смерть ОСОБА_2 настала внаслідок випадкового травмування при зіткненні з потягом, причина смерті - численні переломи кісток з пошкодженням внутрішніх органів (кримінальне провадження а.с. 25).

Відповідно до висновку експерта № 1646, проведеного 25 травня 2017 року, всі ушкодження (травма голови, грудей, живота та кінцівок), виявлені у ОСОБА_2 , виникли від дії тупих предметів, могли утворитися в результаті зіткнення поїзда з пішоходом, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходяться у прямому зв`язку з настанням смерті. На час отримання ушкоджень ОСОБА_2 був тверезий. Причиною смерті ОСОБА_2 є поєднана травма тіла (численні переломи кісток з ушкодженням внутрішніх органів і м`яких тканин). На це вказують: наявність вищеописаних ушкоджень, велика кількість крові в лівій і черевній порожнинах, ознаки зовнішньої кровотечі, малокров`я внутрішніх органів, морфологічні ознаки шоку (а.с. 9-12).

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві від 30 серпня 2017 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, внесене до ЄРДР за № 0004207 від 24 травня 2017 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (кримінальне провадження а.с. 53).

Згідно з наданою АТ «Укрзалізниця» інформацією від 07 липня 2021 року поїзд № 720 серії SKODA сполученням Вінниця-Харків обслуговувався складом електропоїзда та локомотивною бригадою приписки філії «Українська залізнична швидкісна компанія» (а.с. 16).

З наявного у матеріалах справи відзиву на позов вбачається, що представник АТ «Укрзалізниця» факту перебування електропоїзда серії SKODA № 720 у власності (на балансі) філії «Українська залізнична швидкісна компанія», а також факту перебування машиніста даного електропоїзда у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» не заперечував (а.с. 39-45).

16 лютого 2020 року між приватним підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено гарантійний договір № 17, відповідно до умов якого виробник зобов`язувався здійснити виготовлення ритуального нагробного пам`ятника та його установку у с. Плоске Носівського району (а.с. 21). Вартість пам`ятника становить 8 400 грн, вартість установки - 1 750 грн та 200 грн доставка.

ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, дата державної реєстрації - 02 листопада 2005 року, номер запису: 0001640, КВЕД 96.03 «Організування поховань і надання суміжних послуг», що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також копією свідоцтва про державну реєстрацію ФОП (а.с. 24).

Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 25 квітня 2019 року виконавцем ОСОБА_4 здійснено роботи: виготовлення пам`ятника граніт - 6 600 грн, виготовлення надгробної плити - 1 800 грн, установка пам`ятника - 1 750 грн, доставка в с. Плоске - 200 грн, що загалом становить 10 350 грн (а.с. 22).

Відповідно до квитанцій № 17 від 16 лютого 2019 року та № 215 від 30 червня 2019 року замовником Спашибою сплачено підприємцю ОСОБА_4 за виготовлення, доставку та встановлення пам`ятника кошти у розмірі 2 000 грн та 8 350 грн (а.с. 20).

Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, ОСОБА_1 зазначала про те, що через загибель її сина вона зазнала неймовірних душевних страждань, що негативно відобразилося на її емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для неї способу життя. Крім того, нею понесені матеріальні витрати на встановлення надгробного пам`ятника на могилі сина.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (ч. 3 ст. 1193 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 1201 ЦК України, якою врегульовано відшкодування витрат на поховання, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 18 год. 23 хв у м. Києві по вул. Б. Грінченка, 18 на залізничній колії електропотяг з напрямком «Вінниця-Харків» збив ОСОБА_2 , який цього ж дня помер. Смерть потерпілого настала внаслідок травмування при зіткненні з потягом, причина смерті - численні переломи кісток з пошкодженням внутрішніх органів.

Електропоїзд марки SKODA № 720, що скоїв наїзд на ОСОБА_2 , обслуговувався складом електропоїзда та локомотивною бригадою приписки філії «Українська залізнична швидкісна компанія». Факт перебування даного поїзду на балансі АТ «Укрзалізниця», а також факт перебування машиніста поїзду у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» стороною відповідача у ході розгляду справи не оспорювався.

Постановою слідчого від 30 серпня 2017 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, внесене до ЄРДР за № 0004207 від ІНФОРМАЦІЯ_1, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як у своєму відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі АТ «Укрзалізниця», не визнаючи позовні вимоги, посилалось на ту обставину, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок його непрямого умислу на спричинення такої шкоди, оскільки потерпілий самостійно, умисно рухався по залізничній колії і мав би передбачати настання негативних наслідків.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Такі правові висновки також зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц.

З урахуванням викладеного апеляційний суд доходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Крім цього, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок непрямого умислу потерпілого ОСОБА_2 , як на цьому наголошує відповідач.

Під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому така особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи з огляду на наявну в ній доказову базу, зробив правильний висновок про те, що причиною нещасного випадку стала особиста необережність ОСОБА_2 та пряме нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті. Тобто, потерпілий належним чином не усвідомлював навколишньої обстановки, через що знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті. Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Апеляційний суд зважає на те, що матеріали кримінального провадження місять лише письмові пояснення особи, яка була очевидцем події. Так, ОСОБА_5 повідомив, що чоловік, на якого наїхав потяг, переходив першу залізничну колію, в цей час машиніст потягу подав два довгих гудка, але чоловік не відреагував на попереджувальні сигнали.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про спричинення їй моральних страждань через смерть сина знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди за рахунок АТ «Укрзалізниця».

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 60 000 грн, яку належить стягнути на користь позивачки, суд першої інстанції виходив із засад розумності, справедливості та врахував спричинені їй душевні страждання внаслідок втрати близької людини.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На думку колегії суддів, з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань позивачки, пов`язаних зі смертю єдиного сина, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм та порушило звичний спосіб життя, розмір моральної шкоди у сумі 60 000 грн (із первісно заявлених 300 000 грн) судом першої інстанції визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості, й підстав для його зменшення чи збільшення не вбачається.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги стосовно безпідставності стягнення з АТ «Укрзалізниця» моральної шкоди та визначеного її розміру не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Також не заслуговують на увагу й твердження відповідача про те, що позивачкою не підтверджено належними доказами витрати на спорудження надгробного пам`ятника з огляду на наступне.

Відповідно до п. 15 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів».

Оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків фізичними особами-підприємцями, які сплачують єдиний податок, у випадках, передбачених Законом про РРО, є правомірним. Водночас, якщо форму і зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів, Порядком подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), то форму і зміст товарного чека на сьогодні законодавчо не визначено. Отже, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

Таким чином, надані ОСОБА_1 квитанції від 16 лютого 2019 року та від 30 червня 2019 року на підтвердження понесених витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника у загальному розмірі 10 350 грн, які сплачено ФОП ОСОБА_4 , є належними доказами здійснення позивачкою оплати відповідних послуг, оскільки засвідчують передання права власності на них.

Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 погодився з тим, що належними, допустимими, достовірними доказами на підтвердження підстав для відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника є чеки, накладні або квитанції, які засвідчують придбання такого пам`ятника та оплату послуг з його встановлення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позивачкою підтверджено належними доказами понесені нею витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 10 350 грн, а тому вказані витрати підлягають стягненню з АТ «Укрзалізниця».

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова