Ухвала

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 442/8640/18

провадження № 61-4722св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Павлів З. С., та постанову Львівського апеляційного суду від 20 січня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовну заяву мотивувало тим, що 30 квітня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 034-2008-1358, за умовами якого позичальник отримав 70 000,00 дол. США зі сплатою 12,45 % річних, строком до 10 квітня 2038 року. За користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 30 квітня 2008 року між банком і ОСОБА_2 укладений договір поруки № 034-2008-1358-Р, між банком і ОСОБА_3 укладений договір поруки № 034-2008-1358-Р/1, між банком і ОСОБА_4 укладений договір поруки № 034-2008-1358-Р/2.

ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, у результаті чого станом на 01 листопада 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 46 253,30 дол. США, з яких: 9 90,72 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом, 42 642,89 дол. США - сума дострокового стягнення кредиту, 2 470,11 дол. США - проценти, 149,58 дол. США - підвищені проценти.

АТ «ТАСКОМБАНК» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 253,30 доларів США.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 18 липня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після направлення банком 23 вересня 2010 року вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту на 31 день з дня її отримання позичальником строк дії кредитного договору достроково припинений. Порука є припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України. Крім цього, відповідач, починаючи з 23 вересня 2010 року вніс на поточний рахунок банку на погашення кредиту кошти на загальну суму 60 089,49 дол. США, що значно перевищує суму ціни позову - 46 253,30 дол. США.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено частково, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов АТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 253,30 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк направив 23 вересня 2010 року повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то позовні вимоги, заявлені банком до поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , є безпідставними, у зв`язку з тим, що порука припинилася.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуто, а також беручи до уваги норму частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року (провадження № 13988св20) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Касаційну скаргу АТ «Універсал Банк» залишено без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року у частині вирішення позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

У решті постанову Львівського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року залишено без змін.

Частково скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції у частині позовних вимог, заявлених до позичальника, касаційний суд вказав, що суди не встановили обставин, що свідчать про виконання боржником вимоги банку від 23 вересня 2010 року. Вказав, що банк використав право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, як передбачено пунктом 5.2.5 кредитного договору, шляхом направлення вказаної вимоги. При цьому врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що після зміни строку виконання основного зобов`язання позичальник вносив грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, що встановлено судом першої інстанції, та не перевірив, яка сума сплачена і чи існує у ОСОБА_1 заборгованість за цим договором з урахуванням встановлених судами фактичних обставин справи.

Відповідно до розрахунку заборгованості банк продовжив нараховувати та просив стягнути заборгованість за процентами, у тому числі з часу направлення вимоги до часу звернення до суду з цим позовом, а апеляційний суд помилково вважав наявними підстави для їх задоволення у повному обсязі.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості у заявленому банком розмірі, оскільки не встановив усіх обставин справи, від яких залежить правильне її вирішення. Зокрема не з`ясував наявність/відсутність заборгованості за кредитним договором з урахуванням зміни строку виконання кредитного договору та сплачених позичальником після цього грошових коштів, а саме: не встановив, яку суму грошових коштів позичальник сплатив на виконання умов кредитного договору, після зміни банком строку дії договору, та з урахуванням нарахованого банком розміру заборгованості - 67 411,92 дол. США, не з`ясував, чи існує у позичальника на час звернення банку з цим позовом заборгованість за кредитним договором.

Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову, пред`явленого до поручителів, суд касаційної інстанції вказав, що встановивши, що банк направив повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту 23 вересня 2010 року і протягом шести місяців з дати зміни строку виконання кредитного договору вимоги до поручителів не пред`явив, апеляційний суд дійшов правильних висновків про припинення поруки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 січня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК», залишено без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 18 липня 2019 року у частині вирішення позовних вимог АТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК», до ОСОБА_1 залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що позивач 23 вересня 2010 року направив ОСОБА_1 вимогу, якою вимагав від позичальника сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення зобов`язань. У разі невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Крім того, встановив, що після зміни строку виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 у період з 10 листопада 2010 року по 10 жовтня 2018 року вносив грошові кошти у сумі 72 895,21 доларів США, у рахунок погашення залишку за кредитом у сумі 64 555,68 доларів США.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даний час відсутня заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 квітня 2008 року № 034-2008-1358 та вважав, що за таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК», до ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

25 травня 2022 року АТ «ТАСКОМБАНК» засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня

2019 рокута постанову Львівського апеляційного суду від 20 січня

2022 року (надійшла до суду 30 травня 2022 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20).

Суд порушив норми процесуального права, оскільки не дослідив всі зібрані у справі докази, не надали їм правової оцінки.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційну скаргу

У червні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу банку залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня

2019 рокута постанову Львівського апеляційного суду від 20 січня

2022 року - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

У листопаді 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 квітня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3034-2008-1358, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 70 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,45 % річних, на строк до 10 квітня 2038 року. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору погашення основної суми боргу та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів. Позичальник зобов`язується щомісяця в дату погашення щомісячних платежів здійснювати їх погашення шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок, відкритий згідно з пунктом 2.1.3 цього договору.

Пунктом 5.2.5 кредитного договору передбачено, що сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 30 квітня 2008 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 034-2008-1358-Р; між банком і ОСОБА_3 - № 034-2008-1358-Р/1: між банком і ОСОБА_4 - № 034-2008-1358/Р2.

Крім цього, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком і ОСОБА_1 30 квітня 2008 року укладено договір іпотеки.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком заборгованості станом на 01 листопада 2018 року становить 46 253,30 дол. США, з яких 990,72 дол. США простроченої заборгованості за кредитом, 42 642,89 дол. США заборгованості за кредитом, 2 470,11 дол. США - відсотки, 149,58 дол. США - підвищені відсотки/пеня.

25 вересня 2018 року у зв`язку з несплатою позичальником заборгованості за кредитом і нарахованих за ним процентами банк направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вимоги про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань.

Крім цього, 23 вересня 2010 року банк направляв ОСОБА_1 вимогу № 034-317, з якої вбачається, що станом на дату цієї вимоги розмір заборгованості зі сплати кредиту та нарахованих процентів за кредитним договором становить 67 411,92 дол. США, з яких 583,32 дол. США прострочена заборгованість за процентами, 64 361,24 дол. США строкова сума заборгованості за кредитом, 2 467,36 дол. США - проценти, нараховані за користування кредитними коштами. Крім того, за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором банк нарахував пеню. На підставі викладеного та беручи до уваги значний строк невиконання зобов`язань за кредитним договором, банк вимагає від позичальника сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення зобов`язань.

У разі невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги, і банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладенням на боржника витрат, пов`язаних зі сплатою державного мита та виконавчим провадженням. При цьому примусове стягнення заборгованості буде здійснюватися за рахунок усього майна, що належить боржнику на даний момент та/або буде належати йому у майбутньому, в тому числі на праві спільної власності.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, що свідчать про виконання боржником вимоги банку від 23 вересня 2010 року.

Після зміни строку виконання основного зобов`язання, ОСОБА_1 у період з 10 листопада 2010 року по 10 жовтня 2018 року вносив грошові кошти в сумі 72 895,21 доларів США у рахунок погашення залишку по кредиту у сумі 64 555,68 доларів США.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвалою від 29 червня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу № 910/4518/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про банкрутство, на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 302 ГПК України як таку, у якій наявна невирішена на даний момент виключна правова проблема щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом.

Мотивуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив про наявність різного підходу щодо визначення періоду нарахування таких кредиторських вимог з огляду на таке.

Приймаючи 04 листопада 2021 року постанову у цій справі, суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду про застосування норм права, викладені у:

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з якою припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання;

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 у справі № 912/1120/16, з якої слідує, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 січня 2018 року у справі № 913/11/18, щодо того, що сторонами в пункті 2.7.2 кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору (статей 6, 627 ЦК України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини першої статті 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Разом з тим у пунктах 121 - 124 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 у справі № 910/17048/17 викладена така правова позиція: «У кредитних договорах сторони унормували питання сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до пункту 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 119 та аналогічного пункту у договорі № 120 нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів з розрахунку 360 днів у році, їх нарахування починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів. Тобто нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Підстав для неврахування зазначеного, що стало наслідком узгодження сторонами договірних умов, не вбачається, про що судами зроблено правомірний висновок».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначав про наявність невирішеної на даний момент виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, з огляду на наявність різного підходу щодо визначення періоду нарахування таких кредиторських вимог.

З урахуванням різного підходу щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, що за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, свідченням чого є висновки про застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 та у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, а також беручи до уваги тлумачення Конституційним Судом України припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про передачу справи № 910/4518/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених положеннями частини п`ятої статті 302 ГПК України.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду 28 липня 2022 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (провадження № 12-16цс22).

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Крім того, АТ «ТАСКОМБАНК» у грудні 2022 року подало до Верховного Суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду і оприлюднення Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 910/4518/16.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задовольнити.

Зупинити касаційне провадження у справі № 442/8640/18 за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 січня 2022 року до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець