Провадження № 2/638/858/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Кутоманової (Ткаченко) К.С., Межирицької В.Ю.,

представників позивача Кіма Д.І., Донець Д.О.,

представників відповідача Горбачової О.А., Колеснікова А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна про скасування рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та скасування реєстрації права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна в якому просить скасувати рішення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет договору іпотеки №273 від 06.03.2007 року, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також скасувати реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2007 року. 06.03.2007 року між нею та ВАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ Комерційний банк «Надра» був укледений договір іпотеки №273, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . Як стало відомо позивачу з реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі дублікату договору іпотеки №41 від 02.04.2014 року; договору про відступлення права вимоги №GL3N217214 №90 від 27.07.2020 року, право власності на її квартиру 23.01.2021 року було зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ». Підставою стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56357742 від 28.01.2021 року. Зазначає, що її як боржника за основним зобов`язанням, про відступлення права вимоги ніхто не повідомив. Крім того вважає, що у державного реєстратора були наявні підстави для відмови в державній реєстрації, зокрема у зв`язку з не встановленням належним чином факту чи відмінний на даний час обсяг майна від того, що передавалось в іпотеку відповідно до вищезазначеного договору та чи встановлено його теперішню ринкову вартість на момент звернення відповідача до державного реєстратора. У зв`язку з наведеним, вважає вказані переходи прав такими, що не відповідають чинному законодавству, а отже просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згоден в повному обсязі. Зазначає, що 06.03.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» був укладений кредитний договір. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 110 000 доларів США на строк до 05.03.2019 року включно зі сплатою відсотків. Цільове використання кредиту проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 06.03.2007 року, згідно якого позичальник придбала у власність квартиру в АДРЕСА_1 . На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 06.03.2007 року між позивачем та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира в АДРЕСА_1 . У період з 06.03.2007 року по 17.09.2010 року позивач здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором та сплатила на користь ПАТ «КБ «Надра» 29 496 доларів США. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.12.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06.03.2007 року №6/4/2007/840-К/141 у розмірі 1 018 819,46 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки №6/4/2007/980-І/143 від 06.03.2007 року, а саме нерухоме майно: трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1 . 29.04.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 06.03.2007 року №6/4/2007/840-К/141, відповідно до якого право грошової вимоги та договорами забезпечення перейшло до відповідача. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.04.2021 року задоволено заяву ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» про заміну сторони у виконавчому провадженні по цивільній справі за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа КП «Харківське міське БТІ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» у виконавчому провадженні по вказаній цивільній справі. Вважає, що позивачем не доведено факт порушення її прав, а також не надано аргументації що призвело до порушення її прав та які саме права порушені. Вказує, що 30.04.2020 року на адресу позивача направлено повідомлення про відступлення права вимоги, яке 08.09.2020 року отримано за адресою іпотеки ( АДРЕСА_1 ). Порушення позивачем у встановлений у вимозі строк не усунуто, а отже ТОВ «ФК «Фінрайт» набуло право власності на зазначену квартиру. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 10.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 07.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа до судового засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 06 березня 2007 року № 6/4/2007/840-К/141, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 травня 2020 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 640/13154/14-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного суду від 05.05.2020 року залишено без змін.

Судами встановлено, що 06 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» укладений кредитний договір № 6/4/2007/840-К/141.

За умовами вказаного кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 110 000,00 дол. США на строк до 05 березня 2019 року включно зі сплатою відсотків.

Цільове використання кредиту - проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 06 березня 2007 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_2 , згідно з яким позичальник придбаває у власність нерухоме майно - квартиру в АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання, 06 березня 2007 року, між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» укладений договір іпотеки № 6/4/2007/980-1/143, предметом якого є трикімнатна квартира в АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М.

У період з 06 березня 2007 року по 17 вересня 2010 року позивач здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, сплатила на користь ПАТ «КБ «Надра» 29 496 доларів США.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2010 року у справі № 2-953-10 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2007 року № 6/4/2007/840-К/141 у розмірі 1 018 819,46 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами частини першої статі 627, статті 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054, статті 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Підпис у договорі - це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підпадає під поняття «правочин» (стаття 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (правова позиція Верховного суду України, висловлена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6- 127цс13).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочнн має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнані недійсним (оспорюваний правочин).

Суди апеляційної та касаційної інстанції дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, дійшли висновків із того, що матеріалами справи спростовуються доводи позивача про те, що вона не знала про наявність кредитного договору та необізнана зі змістом оспорюваного правочину.

Також апеляційний та касаційний суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що сам факт відсутності у відповідача вилученого органами досудового розслідування оригіналу кредитного договору за відсутності доказів його повернення на адресу Банку, не є підставою для визнання цього договору недійсним.

29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» було укладено Договір №GL3N217214 про відступлення прав вимоги за Кредитним договором 6/4/2007/840-К/141 від 06.03.2007 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «НАДРА» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА») та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., в реєстрі за № 90, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №6/4/2007/840-К/141 від 06.03.2007 року та договорами забезпечення перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ».

До нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» перейшли права вимоги до Позичальника, Іпотекодавця, Поручителя у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги та згідно ст.512 Цивільного кодексу України ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» є новим кредитором та Іпотекодержателем у зазначених зобов`язаннях.

Згідно ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Як визначено в статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

За змістом статті 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником і виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора і його заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року №6-122цс 13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року по справі № 2-953/10 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну сторони у виконавчому провадженні по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа КП «Харківське міське БТІ» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Замінено стягувана Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» у виконавчому провадженні по цивільній справі № 2-953/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа КП «Харківське міське БТІ» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» та пунктів третього та п`ятого частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 23 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», яке є зареєстрованою та діючою відповідно до чинного законодавства України фінансовою установою, у зв`язку із реалізацією прав іпотекодержателя за Договором іпотеки №6/4/2007/980-1/143 від 06 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», серія та номер: 41 виданий 02.04.2014 року, видавник Купровська Я.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу; Договір відступлення права вимоги №GL3N217214, серія та номер: 90, виданий 27.07.2020 року, видавник Макарова О.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, набуло право власності на майно, а саме нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. ст. 316. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1,2,6 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно ст. 41 Конститутції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Крім того, ст. 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Припинення основного зобов`язання є підставою для припинення іпотеки (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ч. 5 ст.З Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У відповідності до ст. 17 Закону, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або визнання договору іпотеки недійсним.

При цьому суд зазначає, що вищевказаний договір іпотеки позивачкою не оспорюється.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд зазначає, що Договір про відступлення права вимоги № GL3N217214, серія та номер 90, виданий 29.04.2020 року, видавник ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу є правомірним правочином. Договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства України.

Щодо посилання позивача на те, що її не було повідомлено про відступлення права вимоги за зобов`язанням, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2020 р. № 189 пункт 61 Порядку «Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: ...засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення...».

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно матеріалів справи, 30.04.2020 року на адерсу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ТОВ «ФК «Фінрайт» направлено повідомлення про відступлення права вимоги №30/04-160.

Також, 02.09.2020 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимога про усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначене повідомлення отримано представником ОСОБА_1 08.09.2020 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Отже, іпотекодержателем вимоги п. 61 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, повністю виконано ТОВ «ФК «Фінрайт».

Згідно з п.1 ч.1 статті 27 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до Договору іпотеки встановлено, що у випадку невиконання позичальником основного зобов`язання по Кредитному договору, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на Предмет іпотеки.

У Договорі іпотеки сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання по Кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору, на що Боржник/Іпотекодавець надав свою згоду, що зафіксовано у п. 5.З, 5.4. та ін. Договору іпотеки.

Таким чином, оскільки порушення ОСОБА_1 у встановлений у вимозі строк не усунуто, у зв`язку із чим ТОВ «ФК «Фінрайт» набуло право власності на вищевказану квартиру.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 65,8 кв. м., житловою площею 47,4 кв. м., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 242231804 від 28.01.2021 року.

Крім того, згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 02.02.2021 року за адресою АДРЕСА_1 відсутні зареєстровані особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінрайт» на законних підставах набуло право власності на предмет іпотеки квартиру у АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності позивачу, а отже обставини на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 6, 182, 512, 514 ЦКУ, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про скасування рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та скасування реєстрації права власності відмовити.

Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 03.02.2023 року.

Сторони та інші учасники:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», , м.Харків, вул.Дружби Народів, буд.228-Б;

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, м.Харків, вул.Данилевського буд.22.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк