ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2566/23 Справа № 204/8/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Мащук В.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2022 року у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2022 року в задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась представник Банку Бережна Н.М. та подала апеляційну скаргу, вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

Наголошує на тому, що 26.12.2017 року було отримано виконавчий лист, рішення набрало законної сили 14.11.2017 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був до 14.11.2020 року.

Згідно даних системи документообігу банку, виконавчий лист був втрачений після повернення виконавчого документу стягувачу, 23.09.2019 року, строк листа виконання спливає 23.09.2022 року, банк звернувся із заявою про видачу дублікату виконавчого листа 17.06.2022 року.

ОСОБА_3 , просила ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення яким заяву Банку задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNP0GL00000050 від 24.12.2007 року у розмірі 619583 грн. 71 коп., з яких: 576252, 48 грн. - заборгованість за кредитом, 38733, 35 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4597, 88 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вирішено про стягнення з відповідачів судових витрат по 1827 грн., з кожного (т.1, арк.с.52-55).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року змінено в частині визначення загального обсягу стягнутих коштів та розміру складових заборгованості, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNP0GL00000050 від 24.12.2007 року у розмірі 612609,39 грн., з яких: 570806,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36176,71 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 5831,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т.1, арк.с.264-267).

Відповідно до розписки представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Дігтяр В.В., 28.12.2017 року представником отримано завірену копію рішення та два виконавчих листа (т.1, арк.с.270).

Відмовляючи в задоволенні заяви Банка про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено обставин та не надано доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Як визначено у ч.1, 2 ст.127ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ч.1-3 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Згідно із ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документу до виконання складає 3 роки з дати набрання рішенням законної сили.

У відповідності до ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання перебіг строку поновлюється. Час що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. При цьому, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C.G.andOthers v.Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, §39), «Олександр Волков проти України» («OleksandrVolkov v.Ukraine», заява №21722/11, §170)).

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що знаючи про судовий процес, учасник справи повинен в розумні інтервали часу вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого йому судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року).

Стягувач, який не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження.

Стягувач, який є юридичною особою зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник суду не надав.

Метою ст.433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незацікавленість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання матеріали справи не містять.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

У даному випадку стягувач внаслідок своєї тривалої бездіяльності, яка не була виправдана поважними причинами, не продемонстрував зацікавленості у виконанні рішення суду на свою користь у примусовому порядку, тому боржник відповідно до ст.433 ЦПК України з урахування принципу правової визначеності вправі розраховувати на те, що у такому випадку суд не має поновлювати процесуальний строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання слід відмовити, оскільки строк заявником було пропущено строк.

Посилання Банку, на той факт, що 17.06.2022 року він звертався із заявою про видачу дублікату виконавчого листа не підтверджується жодним доказом у справі, представником Банку не було надано дублікату виконавчого листа за я ким він звертався 17.06.2022 року,а тому посилання в апеляційній скарзі, що заявник звернувся у строк для пред`явлення виконавчого документа, до 23.09.2022 року не доведено жодною обставиною.

Також Банком не було доведено та надано докази того, що виконавчий документ було повернуто саме 23.09.2019 року, також не було надано копію постанови про повернення виконавчого документа.

Апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не було доведено обставини, на які він посилається у заяві та в апеляційній скарзі, Банком не надано належних доказів звернення до суду із заявою про видачу дублікату як і не надано поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа.

Колегія суддів зауважує, що, ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року по справі № 9901/278/21.

Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, що отримання виконавчого листа поза межами пред`явлення його до виконання по об`єктивній, незалежній від його волі причині є підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не є поважною причиною пропуску строку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м,Дніпропетровська від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2023 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи