Номер провадження: 22-ц/813/2319/23
Справа № 509/4032/20
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування та судових витрат, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з позовом, який в подальшому уточнював, про стягнення страхового відшкодування та судових витрат.

Згідно останніх уточнень позивач мотивував свої позовні вимоги наступним.

11 березня 2020 року в Овідіопольському району с. Лиманка, ж/м «Червоний Хутір», вул. Ізмаїльська, кут вул. Злагода, відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Тоуota Town Асе», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а позивачу спричинена матеріальна шкода.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року у справі № 509/1207/20 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням стягнення. Дане судове рішення вступило в законну силу.

На момент ДТП автомобіль «Тоуota Town Асе», р/н НОМЕР_1 , був застрахований страховиком - ТДВ СК «Альфа-Гарант», про що свідчить страховий поліс ОСЦПВВНТЗ № АО/5911096, термін дії якого з 02.10.2019 року до 01.10.2020 року. Предметом договору між страховиком і страхувальником є цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, а за умови настання страхового випадку страхова компанія зобов`язана відшкодувати матеріальний збиток і моральну шкоду потерпілому. Відповідно до змісту полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає до 260 000,00 гривень, за матеріальний збиток складає до 130 000,00 гривень, вартість франшизи 2 000 гривень.

Страховий випадок був зареєстрований, справа ЦВ №20/2040.

Після звернення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та подання позовної заяви, позивач отримав від відповідача частину страхового відшкодування.

Між тим, згідно висновку експерта №6946 від 23.02.2021 року за результатами судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, та ринкової вартості з урахуванням аварійних пошкоджень автомобіля «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталося 11.03.2020 року, ринкова вартість матеріального збитку, завданого вказаному автомобілю в результаті ДТП 11.03.2020 року, на дату проведення експертизи, визначається такою, до дорівнює вартості колісного транспортного засобу (далі КТЗ) на момент пошкодження і становить 115 277 грн.; ринкова вартість вказаного автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень, на дату проведення експертизи, становить 39 648 грн.

Тому, як вказав позивач, страхова компанія не сплатила йому страхове відшкодування на суму 16 942 грн. 70 коп., що встановлено позивачем з розрахунку:

115 277,00 грн. 39 648, 00 грн. = 75 629, 00 грн.,

де: 115277,00 грн. - ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , на момент ДТП; 39648.00 грн. - ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , з урахуванням аварійних пошкоджень; 75629.00 грн. - вартість матеріального збитку;

75 629.00 грн. 56 686,30 грн. - 2000,00 грн. = 16 942,70 грн.,

де: 56 686,30 грн. - сплачене страхове відшкодування; 2000.00 грн. - вартість франшизи.

Позивач зазначив, що до водія ОСОБА_2 , що стосується страхового відшкодування та судових витрат, позивач не має претензії, так як він добровільно сплатив франшизу.

ОСОБА_1 наголосив, що звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із пропозицією щодо врегулювання питання про доплату страхового відшкодування у позасудовому порядку, проте відповідач такої доплати не здійснив.

За таких підстав позивач звернувся до суду з цим позовом, та уточнивши вимоги, просив суд стягнути на його користь з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування на суму 16 942,70 грн.

Крім того, в ході судового розгляду позивач поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, сплатою за проведення автотоварознавчих досліджень та поштові витрати, які позивач також просив стягнути на його користь з відповідача у загальній сумі 5 470 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування на суму 16 942 гривні 70 коп. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати, тобто, оплату за проведення автотоварознавчого дослідження на суму 2500,00 гривень, за проведення судової авто товарознавчої експертизи №6946 від 23.02.2021 року на суму 2050,00 гривень та вартість поштових витрат, що складає 40 гривень. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 оплачений судовий збір на суму 880 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач/апелянт виказав заперечення проти взяття до уваги судом першої інстанції виключно Висновку судової експертизи № 6946 від 23.02.2021 року, складеного судовим експертом Федотовим Ф.В., наголошуючи, що на момент розгляду справи в суді Висновок № 77-D/74/2/0320 від 01.09.2020 року, здійснений експертом Урусовим С.В., є дійсним, та позивач не надав доказів рецензування Висновку № 77-D/74/2/0320 в порядку ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»; судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено, в чому полягає невідповідність вимогам закону чи методики товарознавчої експертизи висновок експерта Урусова С.В.; висновок № 6946 від 23.02.2021 року не є рецензією, він виконаний зацікавленим в його результатах експертом, тому не є належним доказом того, що експерт ОСОБА_3 допустив порушення вимог чинного законодавства, в наслідок чого страховиком було невірно визначено суму страхового відшкодування.

Також апелянт наполягав, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» виконав свої зобов`язання перед позивачем належним чином та відповідно до норм чинного законодавства, вказуючи, що на наступний день після ДТП позивач надав до страховика заяву про страхове відшкодування, в якій погодився із способом і розміром збитку, розрахованим страховиком. Тобто, страховик та потерпіла особа (позивач) досягли згоди про спосіб здійснення страхового відшкодування. Апелянт вказує, що страховик не здійснює оцінку майна, а визначає розмір страхового відшкодування на підставі даних, що підтверджують реальний розмір збитку, завданого потерпілій особі. Товариством було виконано свій обов`язок щодо визначення розміру завданого збитку та виплати страхового відшкодування відповідно до отриманих документів та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, розмір страхового відшкодування було правомірно визначено на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 77-D/74/2/0320. ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатив на користь позивача страхове відшкодування у сумі 58 591,00 гривень. Таким чином, апелянт наполягає, що позивач отримав страхове відшкодування у повному обсязі, а підстави для стягнення додаткових коштів відсутні.

На вказану апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 подав відзив, згідно якого позивач спростовує доводи апеляційної скарги. Зокрема, щодо заперечень апелянта щодо висновку судової експертизи № 6946 від 23.0.2021 року, проведеної судовим експертом Федотовим Ф.В., то позивач зазначає, що судовий експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та про відмову від надання висновку, та відповідач мав можливість звернутись до суду з клопотанням про допит судового експерта або про призначення експертизи в іншій експертній установі, крім того, позивач не вказав, які помилки допущенні судовим експертом. З приводу посилань апелянта, що страхова компанія узгодила з позивачем розмір страхового відшкодування та виконала перед ним свої зобов`язання, то позивач вказує, що в заяві про страхове відшкодування не вказана сума страхового відшкодування. Крім того, на той час позивач не міг обумовити майнові вимоги, так як пошкоджений автомобіль позивача не був оглянутий представником страхової компанії і взагалі не встановлена сума вартості шкоди. Також, страховик намагається видати заяву про виплату страхового відшкодування за заяву про домовленість сторін, проте позивач не підписував зі страховиком заяви про узгодження розміру страхового відшкодування. У зв`язку з чим позивач вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа за ціною позову, меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно зі ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом без виклику її учасників.

Як встановлено ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу частково задовольнити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягуючи з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування на суму 16 942,70 гривень та судові витрати, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Проте, повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна.

З матеріалів справи вбачається наступне.

11 березня 2020 року о 10:50 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Town Ace», р/н НОМЕР_1 , в Одеській області Овідіопольського району, с. Лиманка, ж/м «Червоний Хутір», Ізмаїльська, кут вул. Злагода, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Сhevrolet», р/н НОМЕР_2 , який рухався праворуч на рівнозначній дорозі на перехресті вул. Ізмаїльська, в результаті чого скоїв з ним зіткнення, та в подальшому скоїв зіткнення з електроспорудою № 251, в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року у справі № 509/1207/20 ОСОБА_2 визнано винним у здійсненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього стягнення. Зазначене підтверджується копією вказаної постанови суду (а. с. 7).

На момент ДТП автомобіль «Тоуota Town Асе», р/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , був застрахований страховиком - ТДВ СК «Альфа-Гарант», про що свідчить страховий поліс ОСЦПВВНТЗ № АО/5911096, термін дії якого з 02.10.2019 року до 01.10.2020 року. Відповідно до змісту полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає до 260 000,00 грн., за матеріальний збиток складає до 130 000,00 грн., вартість франшизи 2 000 грн. (а. с. 9-10).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 являється власником автомобілю марки «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , 2007 року випуску (а. с. 8).

12 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП від потерпілого, згідно якої потерпілий повідомив страховика про ДТП, що мала місце 11.03.2020 року за участі транспортних засобів, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вказав опис пошкоджень свого транспортного засобу при ДТП, зазначив розмір страхового відшкодування, який вважав задовільним, у розмірі 150 000 грн. (а. с. 113-114).

Крім того, 12 березня 2020 року ОСОБА_1 , як потерпілий, надав до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування, у зв`язку з пошкодженням його автомобіля у результаті ДТП, що мала місце 11.03.2020 року, де вказав реквізити рахунку для отримання коштів в рахунок страхового відшкодування. Крім того, в цій заяві вказано, що заявник зобов`язується сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний йому транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі йому обставини та надати для огляду та копіювання наявні у заявника документи щодо цієї ДТП протягом семи робочих днів з дня отримання ним відповідної інформації або документа. У даній заяві заявник погодився зі способом і розміром збитку, розрахованим страховиком (а. с. 115).

Дані заяви прийняті страхувальником та зареєстровані за № ЦВ/20/2040.

02 червня 2020 року на картковий рахунок, що відкритий у АТ КБ «Приватбанк» та належить ОСОБА_1 , зараховані кошти у сумі 37 947,30 грн. у рахунок страхового відшкодування згідно страхового акту № ЦВ/20/2040 за договором страхування, що підтверджується довідкою № 3UMJRNGOFENMPJ81 від 02.06.2020 року, виданою АТ КБ «Приватбанк» (а. с. 37). Зазначене підтверджується також платіжним дорученням № 9145 від 02.06.2020 року (а. с. 131).

09 червня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суб`єкта підприємницької діяльності, судового експерта Міністерства юстиції України Федотова Федора Васильовича із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження з метою визначення ринкової вартості КТЗ до моменту ДТП та з урахуванням аварійних пошкоджень, вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 11.03.2020 року.

На підставі вказаної заяви судовим експертом Федотова Ф.В. проведено дослідження та 25 червня 2020 року складено Висновок експерта № 6760, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , на момент ДТП, яка сталася 11.03.2020 року, становить 115 277 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 11.03.2020 року, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент ДТП та становить 115 277 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу складників, (різниця між ринковою вартістю КТЗ до та після ДТП), внаслідок ДТП, яка сталася 11.03.2020 року, становить 75 629,34 грн., ринкова вартість автомобіля «Сhevrolet Aveo», д/н НОМЕР_2 , з урахуванням аварійних пошкоджень, отриманих в ДТП, яка сталася 11.03.2020 року, становить 39 648 грн.

З Висновку експерта № 6760 від 25.06.2020 року вбачається, що дослідження проводилось судовим експертом Федотовим Ф.В., який має вищу освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитків, завданих власнику транспортного засобу», Свідоцтво № НОМЕР_4 , видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України 23.08.2013 року, стаж експертної роботи по даному виду досліджень з травня 2004 року, термін дії Свідоцтва до 20.09.2022 року.

Також, згідно Висновку експерта № 6760 від 25.06.2020 року та акту огляду транспортного засобу до висновку № 6760 вбачається, що зовнішній візуальний огляд пошкодженого в ДТП автомобіля «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , проводився органолептичним методом в 10:00 год. 11 червня 2020 року за адресою: Одеська область, Чорноморка, в присутності власника КТЗ ОСОБА_1 та представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» Волошенко І.С., про що останні власноручно поставили свій підпис, одночасно погодившись, що з актом огляду ознайомлені та пошкодження записані вірно. Даний акт також підписаний судовим експертом Федотовим Ф.В. (а. с. 11- 36).

21 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про перерахування йому страхового відшкодування у розмірі 35 680,70 грн. згідно Висновку експерта № 6760 від 25.06.2020 року. До заяви додано копію цього висновку (а. с. 39).

Даний лист від 21.07.2020 року направлено на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» засобами поштового зв`язку та 27.07.2020 року вложено в скриньку адресата, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 40).

21 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування у судовому порядку.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі (а. с. 46).

28 серпня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» до ФОП ОСОБА_3 надійшла заявка ЦВ/20/2040-с щодо виконання автотоварознавчого дослідження майна «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , з метою визначення вартості матеріального збитку завданого внаслідок його пошкодження при ДТП та ринкової вартості в пошкодженому стані на дату 11.03.2020 року.

На підставі вказаної заяви ФОП ОСОБА_3 , який має вищу технічну освіту за фахом інженер механік, освітньо-кваліфікаційний рівень магістр, кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю 12.2. «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитків, завданих власнику транспортного засобу», Свідоцтво № 2030 від 23.06.2020 року, видане Міністерством юстиції України, стаж експертної роботи з 2020 року, проведено дослідження та 01 вересня 2020 року складено Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 77-D/74/2 (Вих. № 77-D/74/2/0320 від 01.09.2020 року), згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу завдано власнику майна «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає 60 591 грн. в т.ч. ПДВ, ринкова вартість пошкодженого майна «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає 14 047,50 грн.

Згідно Висновку № 77-D/74/2 від 01.09.2020 року вбачається, що вирішення поставленого питання експертом проводилось на основі результату огляду майна «Сhevrolet Aveo», д/н НОМЕР_2 , від 18.03.2020 року (а. с. 116-122).

Відповідно протоколу огляду колісного транспортного засобу від 18.03.2020 року, здійснено зовнішній огляд автомобілю «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , після ДТП, що мала місце 11.03.2020 року, та зафіксовано пошкодження цього автомобілю. ОСОБА_1 був ознайомлений з даним актом, про що поставив власноручно підпис. Відомостей, хто здійснив огляд КТЗ, в протоколі не вказано. Між тим, в протоколі зазначено, що замовник дослідження та зацікавлені особи повідомляються про те, що при проведенні ремонтно-відновлювальних робіт можливе виявлення прихованих дефектів та пошкоджень транспортного засобу. Замовнику дослідження та зацікавленим особам заявлено клопотання при виявленні таких ушкоджень повідомити про це оцінювача для доповнення. Акт огляду (дефектна відомість) складена на підставі зовнішнього огляду КТЗ (а. с. 127-130).

03 вересня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснив доплату на рахунок ОСОБА_1 страхового відшкодування згідно страхового акту № ЦВ/20/2040/1 за договором страхування № АО- від 01.10.2019 року у розмірі 20 642,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11171 від 03.09.2020 року (а. с. 132).

23 лютого 2021 року на виконання ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року про проведення судової автотоварознавчої експертизи судовим експертом Федотовим Ф.В. складено Висновок експерта № 6946 судової, автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, та ринкової вартості з урахуванням аварійних пошкоджень автомобіля «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 11.03.2020 року. Згідно вказаного висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП 11.03.2020 року, на дату проведення експертизи, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження і становить 115 277 грн., ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , з урахуванням аварійних пошкоджень, на дату проведення експертизи, становить 39 648 грн. Також вбачається, що про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та відмову від виконання покладених на експерта обов`язків, у відповідності із ст. 384, 385 КК України, експерт попереджений, про що судовий експерт поставив власноручно підпис; ідентифікація автомобіля проведена за даними матеріалів справи та первинного огляду КТЗ, проведеного 11.06.2020 року особисто експертом Федотовим Ф.М. на етапі проведення експертного дослідження (а. с. 80-87).

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України.

У ч. 1 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом норми, закріпленої в ст. 1166 ЦК України, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України № 1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).

Статтями 28, 30 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За приписами п. 33-1.1. ст. 33-1 Закону № 1961-ІV страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до ДТП, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї ДТП протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Положеннями ст. 34 Закону № 1961-ІV, в редакції, чинній на момент ДТП, закріплено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Слід зазначити, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

У даній справі судом першої інстанції встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та фізичне знищення транспортного засобу позивача. Таким чином, у даній справі наявні обставини, з якими закон пов`язує виникнення обов`язку у страховика здійснити виплату страхового відшкодування позивачу.

При цьому, ОСОБА_1 сприяв проведенню визначених договором страхування та Законом № 1961-ІV процедур та збору необхідної інформації для забезпечення виплати страхового відшкодування. Зокрема, на його замовлення виконано Висновок експерта № 6760 від 25.06.2020 року.

Апеляційний суд погоджується з районним судом та вважає доцільним визначення розміру страхового відшкодування відповідно до Висновку судової автотоварознавчої експертизи № 6946 від 23.02.2021 року.

Доводи апеляційної скарги, що Висновок № 6946 від 23.02.2021 року є неналежним доказом, оскільки він не є рецензією та виконаний зацікавленим в його результатах експертом, а Висновок № 77-D/74/2/0320 від 01.09.2020 року на момент розгляду справи належним чином не спростований та є дійсним, сприймаються апеляційним судом критично з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, ст. 34 Закону № 1961-ІV на страховика покладено обов`язок розслідування події, що містить ознаки страхового випадку, з метою здійснення страхового відшкодування. Між тим, згідно положень ст. 33-1 Закону № 1961-ІV потерпілий також має обов`язок сприяти в розслідуванні причин та обставин ДТП.

За положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП, яка визнана страховим випадком, сталася 11.03.2020 року. 12.03.2020 року позивач звернувся до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Огляд транспортного засобу потерпілого з метою фіксування пошкоджень цього автомобілю представником страховика здійснено 18.03.2020 року. 02.06.2020 року страховик сплатив потерпілому страхове відшкодування у розмірі 37 947,30 грн. Доказів, на підставі яких страховик визначив вказану суму страхового відшкодування, сторонами до матеріалів справи не надано.

Між тим, на виконання свого обов`язку сприяти в розслідуванні причин та обставин ДТП, що передбачено ст. 33-1 Закону № 1961-ІV, потерпілий ОСОБА_1 звернувся до судового експерта про проведення автотоварознавчого дослідження належного йому транспортного засобу, у зв`язку з чим 25.06.2020 року складено Висновок експерта № 6760. 21.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою про доплату страхового відшкодування, посилаючись на вказаний висновок експертного дослідження.

01.09.2020 року на замовлення страховика складено Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 77-D/74/2/0320 від 01.09.2020 року та 03.09.2020 страховиком здійснено доплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 20 642,70 грн.

У ході судового розгляду у даній справі з метою встановлення всіх обставин справи судом першої інстанції задоволено відповідне клопотання позивача та призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту TOB Федотову Ф.В.

При цьому, законодавством не передбачено прямої заборони здійснення експертизи за ухвалою суду тим же самим судовим експертом, що і виконання експертного дослідження на замовлення учасника справи.

Крім того, положення ч. 1 ст. 113 ЦПК України дозволяють, у разі якщо висновок експерта визнано неповним або неясним, призначення додаткової експертизи, виконання якої може бути доручено тому самому експерту (експертам).

Слід зазначити, що з метою встановлення механізму оцінки (визначення вартості) КТЗ, а також вимог до оформлення результатів оцінки, оціночних процедур визначення вартості КТЗ, Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159) затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), вимоги якої є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень.

Пунктом 5.1 Методики, в редакції, чинній на час проведення експертних досліджень, визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 77-D/74/2/0320 від 01.09.2020 року вирішення постановленого питання проводилось на основі результату огляду майна «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , від 18.03.2020 року, тобто вбачається, що експертом Урусовим С.В. особистого огляду вказаного автомобілю проведено не було. Крім того, протокол огляду транспортного засобу від 18.03.2020 року не містить підпису особи, яка склала цей акт.

Між тим, Висновок експерта № 6946 від 23.02.2021 року містить посилання, що 06 лютого 2021 року суд задовольнив клопотання судового експерта в частині проведення судової автотоварознавчої експертизи без огляду КТЗ, за матеріалами справи. Крім того, експерт у висновку підтвердив, що він попереджений про кримінальну відповідальність відповідно ст. 384, 385 КК України.

Дослідженням обліково-статичної картки на цивільну справу № 509/4032/20 у автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3» встановлено, що листом вих. № 509/4032/20/1490/2021 від 06.02.2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області надав судовому експерту дозвіл на вирішення поставлених питань за матеріалами справи, а також надано дозвіл на використання попереднього висновку експерта № 6760 від 25.06.2020 року, у зв`язку з тим, що пошкоджений автомобіль позивача «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , відремонтовано і неможливо надати транспортний засіб до експертного огляду.

При цьому, матеріали справи містять Висновок № 6760 від 25.06.2020 року з додатками, зокрема фототаблицею автомобіля «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , та акту огляду автомобіля «Сhevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , що складено експертом на етапі експертного дослідження, при якому експертом здійснено особистий огляд КТЗ за участі потерпілого та представника страховика.

Апеляційний суд також звертає увагу, що ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачає здійснення рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), згідно до якої рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Вбачається, що копію Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 77-D/74/2/0320 від 01.09.2020 року надано відповідачем до суду разом з відзивом на позовну заяву вже після проведення судової експертизи на підставі ухвали суду від 30.11.2020 року. При цьому, до відзиву відповідачем не надано доказів надсилання Висновку № 77-D/74/2/0320 від 01.09.2020 року позивачу після складення цього висновку, або рецензування цього висновку за власною вимогою, як замовника, а також не надано клопотань про здійснення рецензування висновку експертизи, складеного за ухвалою суду.

Відповідач також не клопотав перед судом першої інстанції про допит судових експертів для отримання пояснень щодо висновків, право на що передбачено ч. 5 ст. 102 ЦПК України.

За таких підстав апеляційний суд вважає доцільним здійснення розрахунку страхового відшкодування на підставі Висновку експерта № 6946 від 23.02.2021 року.

Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем належним чином, а позивач надав до страховика заяву про страхове відшкодування, в якій погодився із способом і розміром збитку, розрахованим страховиком, тому підстави для стягнення додаткових коштів відсутні, то апеляційний суд вказує наступне.

Положеннями ст. 35 Закону № 1961-ІV визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються, зокрема, відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Вбачається, що на наступний день після ДТП потерпілий звернувся до страховика з повідомленням про ДТП, в якому зазначив розмір страхового відшкодування, який вважає задовільний, а саме в сумі: 150 000 грн. При цьому в заяві про страхове відшкодування потерпілий вказав реквізити свого карткового рахунку, куди слід перераховувати страхове відшкодування.

Апеляційний суд не приймає твердження відповідача, що позивач в заяві про страхове відшкодування погодився із способом і розміром збитку, розрахованим страховиком, незважаючи, що копія заяви містить відповідне посилання та підписана ОСОБА_1 , оскільки на момент підписання цієї заяви розмір збитку страховиком розрахований ще не був та відповідачем до суду не надано доказів, що у виконання п. 35.3 ст. 35 Закону № 1961-ІV, особа, якій ОСОБА_5 подав заяву про страхове відшкодування, надавав консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника ознайомив його з порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

За таких підстав, апеляційний суд не приймає відповідні доводи апеляційної скарги та вважає, що у відповідача наявний обов`язок з доплати страхового відшкодування позивачу.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з наданим позивачем розрахунком страхового відшкодування, що підлягає доплаті на його користь відповідачем.

Так, згідно Висновку експерта № 6946 від 23.02.2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП 11.03.2020 року, на дату проведення експертизи, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження і становить 115 277 грн., ринкова вартість цього автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень, на дату проведення експертизи, становить 39 648 грн.

Позивач вказав, що вартість матеріального збитку потерпілого склала 75 629 грн., що узгоджується з вимогами п. 30.2 ст. 30 Закону № 1961-ІV.

Убачається, що страховиком на користь потерпілого сплачено страхове відшкодування у загальній сумі 58 591 грн., що підтверджується банківською випискою від 02.06.2020 року про перерахування 37 948 грн. 30 коп. та платіжним дорученням № 11171 від 03.09.2020 року про перерахування 20 642 грн. 70 коп. (а. с. 37, 132).

Розмір франшизи за договором страхування складає 2 000 грн.

За таких підстав, розмір страхового відшкодування, що підлягає додатковому стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 складає 15 038 грн., що встановлено з розрахунку: 75 629 58 591 2 000 = 15 038, де: 75 629 грн. - вартість матеріального збитку; 58 591 грн. - сплачене страхове відшкодування; 2000 грн. - вартість франшизи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, проте допустив неповне дослідження наявних у справі доказів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути страхове відшкодування у сумі 15 038 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач звернувся до суду з позовом майнового характеру у серпні 2020 року. Після уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача, серед іншого, суму судових витрат, які складаються з оплати за проведення автотоварознавчого дослідження на суму 2500,00 грн., за проведення судової авто товарознавчої експертизи №6946 від 23.02.2021 року на суму 2050,00 грн. та вартість поштових витрат, що складає 40 грн.; оплачений судовий збір на суму 880 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції закону на час звернення із позовом, ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем, складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як встановлено в ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2020 року становить у розмірі 2102,00 грн.

Отже, судовий збір за подання позову до суду першої інстанції складав 840,80 грн.

Сплату позивачем витрат на проведення автотоварознавчого дослідження на суму 2500,00 грн. підтверджено квитанцією від 12.06.2020 року № 0.0..1 (а. с. 38). Між тим, встановлено витрати позивача за проведення судової автотоварознавчої експертизи на суму 2050 грн., що підтверджується рахунком № 130 від 12.01.2021 року та квитанцією № 1-530К від 11.03.2021 року (а. с. 75, 97).

Вартість поштових витрат, що складає 40 грн., підтверджено фіскальним чеком від 21.07.2020 року (а. с. 38).

Отже, вбачається, що позивачем, з урахуванням уточнень, заявлено суму позовних вимог у розмірі 16 942,70 грн., з яких після перегляду справи в суді апеляційної інстанції задоволено 15 038 грн., що складає 89% від позовних вимог. З урахуванням чого, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 748,31 грн., а також судові витрати, що пов`язаних з розглядом справи, у загальному розмірі 4 085,10 грн.

При цьому, розміру судового збору за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», складав 1261,20 грн. (840,80 грн. * 150%).

Ураховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволені частково (11 % від вимог апеляційної скарги), тому з позивача на користь відповідача/апелянта підлягає стягненню судовий збір у розмірі 138,72 грн.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення, передбачені ч. 10 ст. 141 ЦПК України, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 609,59 грн. та судові витрати, що пов`язаних з розглядом справи, у загальному розмірі 4 085,10 грн.

Решта судового збору, як зайве сплачена, може бути повернута за заявою платника судового збору в порядку Закону України «Про судовий збір», що подається до суду, до якого такий судовий збір було сплачено.

Європейський Суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Справа «Проніна проти України», Заява № 63566/00, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, § 23).

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнутого страхового відшкодування.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, апеляційний суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року змінити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , страхове відшкодування на суму 15 038 (п`ятнадцять тисяч тридцять вісім) гривень 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , оплачений судовий збір на суму 609 (шістсот дев`ять) гривень 59 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судові витрати, що пов`язаних з розглядом справи, у загальному розмірі 4 085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 10 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений: 23.02.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова