Справа № 159/3966/22
Провадження № 2/159/186/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участю секретаря судового засідання Панечко К.В., відповідача ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 простягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , є споживачем послуг із розподілу природного газу, які надаються АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз». Заявою-приєднання від 01 листопада 2018 року позивач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу. Проте, відповідач, будучи споживачем послуги з розподілу природного газу, своїх обов`язків по сплаті за розподілений йому природний газ не виконує, у зв`язку із чим, у відповідача, станом на 26 вересня 2022 року наявна заборгованість за послуги розподілу природного газу на суму 4 117,61 грн.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 , на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 4 117,61 грн.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження по справі для подання відзиву на позовну заяву.

В межах строків встановлених судом, відповідачем письмового відзиву на позовну заяву подано не було.

В той же час, відповідачем було подано письмову заяву від 25 листопада 2022 року, в якій стверджує про те, що заява-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу, підписана від його імені, є підробленою, а саме факт приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу є порушенням його конституційний права та прав споживача.

На підставі вищевикладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі.

В призначене судове засідання представник позивача не з`явився, проте до суду попередньо було подано клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, в судовому засіданні свої доводи підтримав, вказав, що договору не укладав. У наданого позивачем договорі підпис не належить йому. На пропозицію суду надати відповідний доказ шляхом проведення експертного дослідження відмовився.

Суд, дослідивши зібрані докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, а також дійшов наступних висновків.

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 , було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутових споживачів).

ОСОБА_1 , стверджує, що вказана заява-приєднання є підробленою, а підпис на ній виконаний із наслідуванням підпису відповідача.

В той же час, згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Притому як зазначено в ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом на виконання вимог п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснив відповідачу необхідність призначення почеркознавчої експертизи, оскільки підтвердження обставин підробки підпису відповідача у договорі потребує спеціальних знань. На що, відповідач зазначив, що відмовляється від проведення експертизи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду, зокрема, на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

При цьому, доктринально встановлено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін.

В ч.6 ст. 81 ЦПК України зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За результатами проведеного дослідження матеріалів справи, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем не було надано жодного доказу на доведенні тієї обставини, що заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутових споживачів) від 01 листопада 2018 року, підписана ОСОБА_1 , є підробленою, а підпис на ній виконаний із наслідуванням підпису відповідача.

Суд не може вважати доведеною та встановленою обставину про яку сторона стверджує, не доводячи це зібраними доказами, що відповідають критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, а тому твердження ОСОБА_1 , про підробку заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутових споживачів) та його підпису на ній, суд відхиляє за недоведеністю та безпідставністю.

На підставі довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 (споживання за газовий рік 01 жовтня 2018 року 30 вересня 2021 року), судом встановлено, що за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, відповідачу було розподілено природного газу в кількості 1 827,01 м3, за період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року, відповідачу було розподілено природного газу в кількості 850,37 м3, а за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року, відповідачу було розподілено природного газу в кількості 159,28 м3, але для розрахунку взято мінімально законодавчо визначений об`єм природного газу в кількості 314,00 м3.

Вказані розрахунки розподіленого природного газу відповідачем не оскаржуються та не спростовуються, а тому суд приймає їх до уваги як належний, допустимий та достатній доказ об`єму спожитого відповідачем газу за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2021 року.

Згідно довідки про фінансовий стан по особовому рахунку № НОМЕР_1 , станом на вересень 2022 року (за період споживання послуг з січня 2020 року по вересень 2022 року) у відповідача наявна заборгованість перед АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» за послуги розподілу природного газу на суму 4 117, 61 грн.

Аналогічним чином, вказані розрахунки суми заборгованості за послуги розподілу природного газу відповідачем не оскаржуються та не спростовуються, а тому судом приймається до уваги вказана довідка та беручи до уваги інші зібрані сторонами докази, що безпосередньо досліджені у судому засідання, з урахування, зокрема, принципів правовладдя та змагальності сторін, судом приймається рішення по суті спору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і не житлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексних будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюються на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

До житлово-комунальних послуг належать, серед іншого, послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 «Про житлово-комунальні послуги»).

Керуючись Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про ринок природного газу» та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), своєю постановою від «19» червня 2017 року № 813 видала Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Волинської області.

Постановою НКРЕКП від «31» травня 2019 року № 914 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від «19» червня 2017 року № 813» було встановлено наступні зміни: 1) у назві абревіатури «ПАТ» замінено абревіатурою «АТ»; 2) у тексті постанови слова «Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації» у всіх відмінках замінено словами «Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи» у відповідних відмінках.

Таким, чином у розумінні п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» АТ «Волиньгаз» є оператором газорозподільної системи.

Пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної системи для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором газорозподільної системи договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від «30» вересня 2015 року № 2498.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором газорозподільної системи обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку оператора газорозподільної системи та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Тобто, законодавчо визначено три підстави приєднання до умов публічногоТипового договору розподілу природного газу, що визначають права та обов`язки Оператора газорозподільної системи та споживача, а саме підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або сам факт споживання природного газу.

Відповідачем було підписано заяву-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу, а тому на нього, зокрема, покладаються обов`язки із виконання умов щодо проведення оплати за отримані послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до обов`язків споживача належить оплата за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. В свою чергу абзац 2 даної норми встановлює, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до пункту 2.1. Типового договору Оператор газорозподільних систем зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з положеннями пунктів 6.1, 6.2 Розділу VI Договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора газорозподільних систем з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора газорозподільних систем, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, що є побутовим до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ (абзац 2 та 3 пункту 6.6. розділу VI Договору).

Відповідно до вимог пункту 1 глави шостої розділу VI Кодексу ГРМ, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Згідно пункту 2 глави шостої розділу VI Кодексу ГРМ, річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Крім того, за приписами пункту 2 глави шостої розділу VI Кодексу ГРМ, з «01» січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: 1) 39 м куб. для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 2) 126 м куб. - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; 3) 314 м куб. для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

З урахуванням вказаного, на 2020 рік АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з «01» жовтня 2018 року по «30» вересня 2019 року, на 2021 рік за період з «01» жовтня 2019 року по «30» вересня 2020 року, на 2022 рік за період з «01» жовтня 2020 року по «30» вересня 2021 року

Статтею 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, встановлені судом під час розгляду справи, відповідачем надано не було.

Протягом розгляду справи судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за фактично укладеним публічним договором не виконує, оплата спожитих послуг не здійснюється.

Правильність розрахунку об`єму отриманих послуг та суми заборгованості з оплати за отримані послуги з розподілу природного газу не викликає у суду сумнівів та відповідачем не оспорюється.

Встановлено, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за надані послуги не сплачує, чим порушує виконання зобов`язань, визначених Типовим договором, в частині виконання обов`язку оплати вартості наданих послуг з розподілу природного газу, що свідчить про порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Аналіз вказаної правової норми дає можливість суду дійти до висновків, що у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору у сумі 2 254,00 грн., необхідно покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12-13, 19, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» () заборгованість за послуги розподілу природного газу в сумі 4117,61 грн. на р/р UA1047000, а також судовий збір в сумі 2254,00 грн. на р/р UA0704576

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.01.2023 року.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН

Повне найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», , адреса реєстрації юридичної особи: 43006, м. Луцьк, вул. І. Франка, буд. 12.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .