Справа № 723/3768/22
Провадження № 2/723/565/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді Дячук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Яворської М.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючи на те, що 21.11.2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №2125.

Зазначав, що відповідно до вищезазначеного договору він передав відповідачу гроші в сумі 10307 дол. США, при цьому сторони домовились, що цей договір позики є безпроцентним, сума щомісячного платежу становить 400 (чотириста) доларів США і остаточний розрахунок щодо повернення позики в сумі 10307 доларів США має бути здійснено не пізніше 21 січня 2022 року, а при неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 21 січня 2022 року) він вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків річних від простроченої суми.

Крім того, зазначав, що договір вчинено за згодою дружини позичальника ОСОБА_4 , тому грошові кошти в сумі 10307 (десять тисяч триста сім) доларів США, які отримані відповідачем ОСОБА_3 внаслідок укладення договору позики 21.11.2019 року є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що в порушення умов договору відповідач суму позики в обумовлений строк не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдається, відповідач відмовляється повернути кошти, мотивуючи це їх відсутністю.

Просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на його користь заборгованість за договором позики в сумі 10307 дол. США, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2504,60 грн.

Представник позивача адвокат Ткаченко О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`вились, відзив на позов до суду не подавали.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно копії договору позики грошових коштів, укладеного 21.11.2019 року та посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. і зареєстрованого реєстрі за №2125, позикодавець ОСОБА_2 передав позичальнику ОСОБА_3 безвідсоткову грошову позику в сумі 10307 дол. США, що становить 250460 грн. за курсом НБУ станом на 21.11.2019 року, які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 21.01.2022 року. Сума щомісячного платежу становить 400 дол. США, що становить 9720 грн. за курсом НБУ станом на 21.11.2019 року. При неповерненні суми позики вчасно 21.01.2022 року, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до п.6 цього договору він вчиняється за згодою дружини позичальника ОСОБА_4 , справжність підпису якої посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. 21.11.2019 року за реєстровим №2124.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_2 неодноразово 24.10.2022 року та 28.10.2022 року звертався до відповідача ОСОБА_3 з вимогою повернути борг за договором позики від 21.11.2019 року, що підтверджується копіями досудових вимог.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Вимоги до форми договору позики встановлені ст.1047 ЦК України, відповідно до яких договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Відповідно до наведених правових норм судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, зобов`язання за яким відповідачем у строк, визначений умовами договору позики не виконано, що дає підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, при цьому суд враховує, що внаслідок неявки відповідачів в судове засідання та неподачу ним заперечень щодо позовних вимог з доказами на їх обґрунтування, обставини, на які посилається позивач, не спростовані, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Також суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10307 доларів США, переданих як позика, ґрунтуються на законі, так як відповідають положенням ст.ст.192,193, 524 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загально майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та набуту нерухомість, внаслідок укладення договору позики також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позичених коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

На підставі викладеного суд вважає, що грошові кошти за договором позики в 10307 доларів США підлягають стягнення з відповідачів у солідарному порядку.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору солідарно.

На підставі викладеного, керуючись керуючись ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, на користь ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 21 листопада 2019 року в сумі 10307 (десять тисяч триста сім) дол. США та 2504 грн. (дві тисячі п`ятсот чотири грн.) 60 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області Олександра Дячук