Справа № 373/1235/22
Номер провадження 2/373/52/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі:

секретарки судових засідань Литвишко В.М.,

представниці позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Представниця позивачки адвокатка М.Бурлак звернулась до суду зі збільшеними вимогами: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 156 900 грн у рахунок компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 ; припинити право ОСОБА_3 на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 ; визнати грошові кошти в розмірі 117 464 грн отриманими за Додатковим Договором № 1 від 01.08.2022, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Велт інвест», особистою приватною власністю ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину грошових коштів в розмірі 33 793,90 грн, отриманих за Додатковим Договором № 1 від 01.08.2022, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Велт інвест»; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину грошових коштів в розмірі 33 793,90, отриманих за Додатковим Договором № 1 від 01.08.2022, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Велт інвест»; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по оплаті судового збору та витрат на проведення незалежної оцінки майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2016 між сторонами було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі подружжя спільно придбало транспортний засіб Volkswagen Jetta, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу видане на ім`я відповідача, однак транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю позивачка погоджується, щоб він залишився у відповідача, однак претендує на грошову компенсацію за половину вартості цього майна, що становить 156900 грн. Крім того, 31.07.2021 сторони вирішили придбати квартиру шляхом укладення з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Велт інвест» інвестиційного договору №МН2/2/6-4 на суму 826 600 грн. 01.08.2022 сторони вирішили розірвати зазначений інвестиційний договір. Після розірвання договору фонд зобов`язався повернути в строк 90 днів кошти у розмірі 185 051,81 грн. Однак кошти у розмірі 185051,81 позивачці не повернуті, 90 денний строк на їх повернення ще не минув, а отже майно вона ще не набула. Крім того, відповідно до умов інвестиційного договору позивачка внесла першу частину інвестиційного внеску у розмірі 20,00 %, що становить 164 920 грн. Проте, 117 464 грн від зазначеного внеску були особисті кошти ОСОБА_3 , які вона зберігала на рахунку в ПАТ «Державний ощадний Банк» та які не підлягають поділу. Інша частина грошових коштів, яка має бути виплачена після розірвання інвестиційного договору у розмірі 67587,81 грн підлягає поділу між сторонами по справі по 33793,9 грн за кожним.

Представник відповідача адвокат О.Кожуховський звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 92525,90 грн, а також понесені судові витрати.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час перебування сторін у шлюбі 31.07.2021 від імені ОСОБА_3 було укладено з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Велт інвест»» інвестиційний договір №МН2/2/6-4 на придбання квартири у м.Ірпінь Київської області. 01.08.2022 зазначений інвестиційний договір було розірвано та повернуто позивачці суму вкладів у розмірі 185051,81 грн. Грошові внески до зазначеного фонду були здійснені за спільні кошти подружжя, а отже і повернуті кошти є спільними коштами подружжя, половину з яких має отримати ОСОБА_4 .

Представник відповідача у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог зазначив, що позивачкою не надано доказів того, що кошти для першого внеску за інвестиційним договором були її особистими. Крім того, другий договір на вклад від 23.07.2016 був укладений вже у шлюбі.

Представниця позивачки у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначила, що станом на 25.10.2022 кошти у розмірі 185051,81 грн позивачці не повернуті, 90 денний строк на їх повернення ще не минув, а отже майно вона ще не набула. Крім того, відповідно до умов інвестиційного договору позивачка внесла першу частину інвестиційного внеску у розмірі 20,00 %, що становить 164920 грн. Проте, 117464 грн від зазначеного внеску були особисті кошти ОСОБА_3 та не підлягають поділу. Інша частина грошових коштів, яка має бути виплачена після розірвання інвестиційного договору у розмірі 67587,81 грн підлягає поділу між сторонами по справі по 33793,9 грн за кожним.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 22.08.2022 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження в судове засідання.

12.09.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

19.10.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування документів.

Ухвалою суду від 19.10.2022 зазначений зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано в одне провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20.10.2022 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

27.10.2022 до суду надійшов відзив представниці позивачки на зустрічну позовну заяву про стягнення коштів.

27.10.2022 до суду надійшло клопотання представниці позивачки про роз`єднання первісного та зустрічного позовів в самостійні провадження, у задоволенні якої судом було відмовлено.

14.11.2022 до суду надійшла заява представниці відповідачки про збільшення позовних вимог.

01.12.2022 до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

13.12.2022 представниця позивачки направила до суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 13.12.2022 задоволено клопотання представниці позивачки про витребування доказів.

Ухвалою суду від 23.01.2023 справу призначено до судового розгляду по суті.

06.02.2023 представниця позивачки направила до суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 06.02.2023 частково задоволено клопотання представниці позивачки про витребування доказів.

Ухвалою суду від 04.04.2023 (в протокольній формі) визнано явку представниці позивачки або позивачки в судове засідання обов`язковою.

Судом встановлено наступні обставини:

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 , виданого 19.03.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, сторони по справі зареєстрували шлюб 19.03.2016, про що зроблений відповідний актовий запис №358.

Сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , виданим 27.06.2017 Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Відповідно до копії рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08.08.2022 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано.

За час перебування у шлюбі подружжя спільно придбало транспортний засіб Volkswagen Jetta, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_5 видане на ім`я відповідача 10.10.2020, що підтверджується його копією.

Відповідно до звіту про оцінку, здійсненого ТОВ «Інтелект Солюшнз», станом на 28.06.2022 вартість транспортного засобуVolkswagen Jetta, 2014 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 становить 313 800 грн.

18.05.2022 між відповідачем та ОСОБА_6 (сестрою відповідача) укладено договір купівлі продажу 3248/2022/3178965 транспортного засобу Volkswagen Jetta, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ціна транспортного засобу за домовленістю сторін визначена у 20000 грн, що підтверджується копією вказаного договору та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , дата реєстрації 18.05.2022, реєстраційний номер т.з. НОМЕР_7 .

Письмова згода на продаж автомобіля позивачкою не надавалась.

За заявою відповідача здійснено експертизу, висновок №02/08 від 02.09.2022, по визначенню ринкової вартості зазначеного автомобіля, відповідно до якої ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen Jetta, реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , на момент проведення дослідження складає 317 163,01 грн.

Під час перебування у шлюбі 31.07.2021 позивачка ОСОБА_3 уклала з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Велт інвест»» інвестиційний договір №МН2/2/6-4 на придбання квартири у м.Ірпінь Київської області. Загальна сума інвестиційного внеску становить 824600 грн.

Відповідач своєю письмовою заявою від 31.07.2021 надав згоду позивачці на укладення зазначеного договору.

Відповідно до п.п.4.1.1 інвестор зобов`язаний протягом 3-х банківських днів з дати підписання цього договору сплатити першу частину інвестиційного внеску у розмірі 20,00 % від загальної суми інвестиційного внеску, що становить 164 920 грн.

Як вбачається з копії квитанції №ПН503 від 04.08.2021 позивачкою здійснено платіж на виконання умов зазначеного інвестиційного договору у розмірі 164 920 грн.

При цьому, зазначені грошові кошти були особистими коштами позивачки.

Так, 20.10.2015, ще до укладення шлюбу з відповідачем позивачка уклала з ПАТ «Державний ощадний Банк України» договір №114652426 на вклад «КАПІТАЛ» сума вкладу 9000,00 USD, що підтверджується його копією.

Крім того, як вбачається з відповіді АТ «Ощадбанк» від 09.03.2023 позивачкою були здійснені вклади у валюті USD та доданих виписок: №114652426 від 20.10.2015 (вкладено 9000), дата закриття 22.01.2016 (знято 9133,39); №134948126 від 20.01.2016 (вкладено 4133), дата закриття 25.07.2016 (знято 4257,92); №149440726 від 23.07.2016 (вкладено 4257), дата закриття 22.01.2018 (знято 4407); №1 від 18.01.2018 (вкладено 4079), дата закриття 20.01.2020 (знято 4314,52); №1 від 17.01.2020 (вкладено 4314), дата закриття 21.07.2021 (4383,71). Щодо повернення депозитних коштів за депозитними договорами в період з січня 2016 року по 2021 рік включно позивачка не зверталась.

Крім того, як вбачається із копії виписки по рахунках позивачки 04.08.21 вона здійснила зняття готівки з рахунку № НОМЕР_8 у розмірі 4383 USD, зазначене також підтверджується копією чеку АТ «ОщадБанк» №2744.

Того ж дня, позивачкою було здійснено перший інвестиційний платіж.

01.08.2022 між позивачкою та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Велт інвест»» було укладено додатковий договір №1 до інвестиційного договору №МН2/2/6-4 від 31.07.2021, відповідно до якого зазначений інвестиційний договір було розірвано, зазначене підтверджується копією договору.

Як зазначено в додатковому договорі інвестор, на виконання вимог інвестиційного договору, сплатив фонду суму коштів у розмірі 277511,85 грн.

Вказане також підтверджується копією оборотно-сальдової відомості «Велт інвест» за січень 2021 року жовтень 2022 року та копіями платіжних доручень від 04.08.2021, 25.10.2021, 24.01.2022.

З вказаної суми фондом утримано 8240,48 грн пені та штрафу, 1555,90 грн розмір інфляційного збільшення, 3% річних у розмірі 203,66 грн та 82460 грн штрафу у розмірі 10% вартості об`єкту.

Крім того, відповідно до п.п.4.1.3 вказаного договору сторони погодились і домовились, що фонд повертає інвестору, в строк до 90 днів з дати даної додаткової угоди, кошти в розмірі 185 051,81 грн без ПДВ, за реквізитами позивачки.

Як вбачається з копії заяви від 01.08.2022 відповідач дав згоду позивачці на розірвання інвестиційного договору №МН2/2/6-4 від 31.07.2021.

Згідно з копією довідки ТОВ «СІРІУС ІНВЕСТ ГРУП» №25/10/2022 від 25.10.2022 кошти в сумі 185 051,81 грн за інвестиційним договором №МН2/2/6-4 від 31.07.2021, інвестору ОСОБА_3 не поверталися.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Розірвання шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як зазначено в ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з ч.2 ст.183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка судом аргументів сторін та доказів:

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 автомобіля марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, д.н. НОМЕР_1 у розмірі 156900 грн слід зазначити наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2016, автомобіль придбано у 2020 році за спільні кошти і зареєстровано на відповідача, тобто в період шлюбу, отже є спільним майном подружжя, що сторонами не заперечується.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу №3248/2022/3178965 від 18.05.2022 зазначений транспортний засіб було продано ОСОБА_6 (сестрі відповідача) за значно заниженою вартістю та без згоди на те позивачки в порушенням вимог статей 60, 61 СК України, незважаючи на те, що цей правочин ви

Враховуючи, що предметом спору є автомобіль, правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібного побутового та потребував згоди позивачки як другого із співвласників.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 726/1606/17.

В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний урахувати дійсну його вартість.

Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 402/849/18.

Відповідно до умов договору-купівлі продажу спірного автомобіля, його предметом є автомобіль в цілому, а не частка відповідача у праві власності на зазначене рухоме майно, отже правовий статус цього майна, як спільної сумісної власності подружжя не припинено, а тому він підлягає поділу між сторонами у порядку передбаченому ст. 71 СК України.

При цьому, суд бере до уваги, що автомобіль є неподільною річчю, з урахуванням інтересів кожного з колишнього подружжя, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації вартості частини автомобіля.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Позивачкою надано звіту про оцінку транспортного засобуVolkswagen Jetta, 2014 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до якого станом на 28.06.2022 його ринкова вартість становить 313 800 грн.

При цьому, за заявою відповідача здійснено експертизу по визначенню ринкової вартості зазначеного автомобіля, відповідно до якої ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen Jetta, реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , на момент проведення дослідження складає 317 163,01 грн.

Однак керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд бере до уваги суму компенсації вартості транспортного засобу, яку зазначено у позовних вимогах 156900 грн.

З досліджених доказів вбачається, що до укладення шлюбу позивачка вкладала послідовно кошти на депозитні рахунки у банку. З банківських виписок з цих рахунків прослідковується, що по завершені дії зазначених депозитів, вони переукладалися. При цьому, сума коштів, що була вкладена на депозитний рахунок, який переукладався вже під час шлюбу між сторонами, становила 4257 USD, що лише на 0,92 USD менше суми, яка була знята з попереднього рахунку. Подальші вкладення коштів за депозитами є меншими за суми знятих коштів за попередніми вкладами з урахуванням відсотків.

При цьому, 4383 USD, що було знято позивачкою з депозиту та того ж дня конвертовано у гривню й переказано за інвестиційним договором у межах суми 164 920 грн.

Зазначене дає підстави для висновку, що частина коштів, вкладених за інвестиційним договором, у сумі 4383 USD є особистою власністю позивачки, та становить, з огляду на надані докази та розмір вимог позивачки, 117 464 грн.

Щодо вимог про стягнення коштів, що повернуті після розірвання інвестиційного договору слід зазначити наступне.

Позивачкою, за згодою відповідача, за час перебування у шлюбі було укладено інвестиційний договір від 31.07.2021 на придбання квартири.

На виконання вимог зазначеного договору були сплачені внески у розмірі 277 511,85 грн.

Після розірвання інвестиційного договору, за умовами додаткової угоди від 01.08.2022, позивачці повернуті грошові кошти у розмірі 185 051,81 грн, решта суми від сплачених внесків, яка становить 92 460,04 грн або 33,318 % була утримана за умовами інвестиційного договору.

Однак при укладені інвестиційного договору позивачкою було сплачено першу частину інвестиційного внеску у розмірі 164 920 грн, з яких 117 464 грн її особисті кошти, решта внесків здійснювалась зі спільних коштів подружжя.

Отже, з суми внесків у розмірі 277 511,85 грн особистою приватною власністю позивачки є 117 464 грн, решта коштів у розмірі 160 047,85 є спільною власністю подружжя.

Зважаючи на те, що інвестиційним фондом при розірвання договору було утримано кошти в розмірі 33,318 % від загальної суми зроблених внесків, як з особистих коштів позивачки, так і зі спільних з відповідачем, після зазначених відрахувань залишок особистих коштів відповідачки складає 78327,34 грн, залишок спільних коштів сторін становить 106 719,92 грн.

Оскільки позивачці були повернуті кошти у розмірі 185 051,81 грн із зазначеної суми 53362,89 грн, як частина спільного майна подружжя належить відповідачу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1569 грн та комісію банку 31,38 грн, витрати на проведення оцінки майна 2300 грн, витрати за поштові пересилання у сумі 80 грн, судовий збір за збільшення позовних вимог у сумі 1513 грн та комісію банку 30,26 грн, судовий збір у розмірі 80,52 грн, загальна сума судових витрат позивачки становить 5595,16 грн.

Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 103 537 грн, що становить 33,6 % від ціни позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1880 грн судових витрат.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 103 537 (сто три тисячі п`ятсот тридцять сім) грн 11 коп.

3.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у сумі 1 880 (одна тисяча вісімсот вісімдесят) грн.

4.У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

5.Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 05.05.2023.

Суддя: Д. В. Свояк