Справа № 595/395/23
Провадження № 4-с/595/2/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Боднар М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бучачі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області зі скаргою на дії державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області, в порядку ст.447 ЦПК України. В обґрунтування скарги зазначила, що Бучацьким районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист у справі №2-753 від 18.12.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 125 грн, щомісячно, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 160 грн, щомісячно, починаючи з 16.11.2006 року до їх повноліття. Примусове виконання рішення суду здійснювалось Рівненським відділом ДВС у Рівненському районі Рівненської області, номер виконавчого провадження №188174009. 12.07.2019 року державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ "Про виконавче провадження". Копію постанови вона не отримувала. 30 січня 2023 року вона звернулася в телефонному режимі до державного виконавця Рівненського відділу ДВС з метою отримання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та дізналася, що виконавче провадження закрито. Із відповіді Рівненського відділу ДВС від 03.02.2023 їй стало відомо, що боржником сплачено 11.07.2019 року всю суму заборгованості і державним виконавецем 12.07.2019 року винесено постанову про закриття виконавчого провадження. Їй невідомо, коли і на який рахунок боржником сплачено заборгованість. За весь період виконавчого провадження вона отримала близько 16 000 грн аліментів на утримання дітей. Аліменти стягувались з 2006 року в сумі 285 грн на обох дітей. З листопада 2006 року до липня 2019 року пройшло 12 років 8 місяців. Вважає, що державний виконавець передчасно закрив виконавче провадження, так як воно не виконане боржником у повному обсязі, незважаючи на досягнення повноліття дітьми. На її скаргу від 30.01.2023 року вона не отримала вичерпної інформації щодо суми заборгованості. Крім того, Рівненський відділ ДВС не надав їй довідку про сплату аліментів. Відповідь Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області від 21.02.2023 року вона отримала 03.03.2023 року. Просила поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця, визнати протиправною та скасувати постанову про закриття виконавчого провадження №18817409 від 12.07.2019 року.

03 квітня 2023 року на адресу суду надійшов відзив, згідно якого представник Рівненського відділу ДВС просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки строк подання скарги на дії державного виконавця скаржником пропущений. Згідно скарги ОСОБА_1 від 16.03.2023 зазначено, що остання дізналася про ймовірне порушення своїх прав та інтересів ще 30.01.2023 шляхом звернення в телефонному режимі до державного виконавця, однак протягом визначеного чинним законодавством строку до суду зі скаргою не звернулася. Крім того, представник відділу ДВС звертає увагу, що ОСОБА_1 зверталася до відділу 23.01.2023 щодо надання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на сина ОСОБА_4 , який загинув на війні. 03.02.2023 на запит ОСОБА_1 надано відповідь щодо закінчення виконавчого провадження №18817409 від 12.07.2019 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» та додатково роз`яснено про можливість стягувача ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, однак скаржник не зверталася до суду зі скаргою протягом 41 дня, що значно перевищує строк, визначений законодавством щодо звернення до суду з такою скаргою. Скаржник скористалася правом звернення 30.01.2023 до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні №18817409 в порядку ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Скарга у виконавчому провадженні подається із дотриманням вимог, зазначених у ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки скарга ОСОБА_1 від 30.01.2023 подана без дотримання вимоги вищезазначеної норми, такий лист розглядався в межах Закону України «Про звернення громадян», відповідь на який надано відділом ДВС 10 лютого 2023 року та повідомлено про закінчення виконавчого провадження №.07.2019 року, додатково роз`яснено про можливість стягувача ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, з можливістю копіювання будь-якого документа, який долучено до матеріалів виконавчого провадження №18817409. Відповідь від 10.02.2023 направлено ОСОБА_1 11 лютого 2023 року. У скаржника була можливість отримати відповідь на звернення починаючи з 12.02.2023, оскільки ОСОБА_1 повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, починаючи з цієї дати. Однак, остання знову ж таки не звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця протягом 34 днів. Крім того, скаржнику надано відповідь Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2023, яку направлено ОСОБА_1 23.02.2023. Таким чином, у скаржника була можливість отримати відповідь на звернення, починаючи з 24.02.2023, а отже ОСОБА_1 повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, починаючи з цієї дати. Крім того, до скарги від 16.03.2023 ОСОБА_1 не долучено жодних документів, щоб підтверджували отримання нею відповіді, саме 03.03.2023. Усі наявні документи, що долучені до матеріалів, підтверджують пропущений скаржником строк на подачу скарги до суду на рішення державного виконавця. Представник відділу ДВС зазначає, що скаржник неодноразово зверталася до відділу з листами та скаргами протягом 2023 року, а тому мала можливість звернутися до суду з такою ж заявою, скаргою.

Адвокатом Оринник Н.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надано до суду заперечення, в якому стосовно строків звернення до суду зазначено, що ОСОБА_1 не надсилалась копія постанови про закриття виконавчого провадження від 12.07.2019 року. Відповідно оскаржити постанову, про існування якої вона не знала, вона не могла. Скаржник подала 30.01.2023 року скаргу і тому не вважається такою, що пропустила строк на оскарження дій виконавця. Скарга надсилалася Рівненському відділу ДВС та начальнику Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідь Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2023 року отримано після 23.02.2023 року (дата штампу на конверті). Відповідь Рівненського відділу ДВС від 03.02.2023 року отримано після 11.02.2023 року (дата штампу на конверті). Після того, як скаржник не отримала належного розгляду своєї скарги у порядку оскарження до органу ДВС вищого рівня, вона звернулася до суду. Відповідь Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2023 року скаржник отримала 03.03.2023 року. Відповідно у адміністративному порядку вона звернулась до суду, так як її порушені права не були відновлені у позасудовому порядку. Стосовно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12 липня 2019 року зазначає, що у виконавчому листі від 18.12.2006 року визначається, що аліменти, які сплачуються на дітей становлять 125 грн на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 160 грн на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Останньому виповнилось 18 років у 2016 році, з березня 2016 року сплаті підлягали аліменти тільки на сина ОСОБА_5 . Абзац 2 частини 2 статті 182 СК України встановлює, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12.07.2019 року вбачається, що з березня по серпень 2018 року державним виконавцем визначались аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 125 гривень. Прожитковий мінімум для дитини до 18 років у цей період становив 1762 гривні. Відповідно, замість того, щоб визначити суму аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму - 881 гривню, державний виконавець продовжував нараховувати аліменти у розмірі 125 гривень. Лише за період з березня по серпень 2018 року скаржник недоотримала з вини державного виконавця аліменти у розмірі 3 024 гривні. Згідно цього ж розрахунку заборгованості перерахунок розміру аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини до 18 років відбувся аж у вересні 2018 року. Відповідно, є підстави припускати, що з березня 2016 року (дата досягнення старшим сином повноліття) і до березня 2018 року (перша дата у розрахунку заборгованості) боржнику також нараховувались аліменти у розмірі 125 гривень щомісячно і перерахунку розміру аліментів до розміру 50% прожиткового мінімуму не відбувалося.Наведене дає достатньо підстав для поновлення виконавчого провадження, адже фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, як це передбачено п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", не відбулося. Виконавче провадження було відкрито з грудня 2006 року.Відділом ДВС надано розрахунок заборгованості лише з 2018 року, хоча навіть цей невеликий період дозволяє беззаперечно встановити порушення, допущені державним виконавцем. Для встановлення загальної суми аліментів, які недоотримала скаржник, необхідно отримати з Рівненського відділу ДВС розрахунок заборгованості за весь період стягнення аліментів та всі квитанції про сплату аліментів. Долучені квитанції підтверджують сплату аліментів на загальну суму 31 309,12 грн, з яких: 21.08.2018 15225 грн, 28.08.2018 5075 грн та 897,60 грн, 17.01.2019 1020 грн, 02.07.2019 7815,50 грн, 11.07.2019 1276,02 грн. Відділом долучено вибіркові докази квитанції за той самий період, що зазначений у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Доказів сплати аліментів за інші періоди не надано. Тому просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження №18817409 від 12.07.2019 року.

В судове засідання представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_7 не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд скарги без участі скаржника та її представника.

Представник Рівненського відділу ДВС в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18 грудня 2006 року Бучацьким районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист у справі №2-753/2006р про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 125 грн, щомісячно, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 160 грн, щомісячно, починаючи з 16.11.2006 року до їх повноліття.

12.07.2019 року державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Коржаневською В.А. винесено постанову про закриття виконавчого провадження №18817409 на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ "Про виконавче провадження".

23 січня 2023 року електронною поштою за вхідним №1206/26.14.20 Рівненським відділом ДВС у Рівненському районі Рівненської області отримано лист ОСОБА_1 щодо надання документів про сплату аліментів з 2008 року.

03 лютого 2023 року Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за результатами запиту ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 03.02.2023 на примусовому виконанні виконавчий документ про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у відділі не перебуває.

До Бучацького районного суду Тернопільської області за захистом своїх прав ОСОБА_1 звернулася 16.03.2023 року, тобто з пропуском 10-денного строку, встановленого ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно положень ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п.а ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Частина 2 статті 449 цього Кодексу передбачає, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 3 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Поряд з цим, згідно ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обгрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обгрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому, поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Як зазначає скаржник, про порушення свого права вона дізналася 30 січня 2023 року під час телефонної розмови із представником Рівненського відділу ДВС.

Враховуючи те, що скаржник звернулася до суду 16 березня 2023 року, суд приходить до висновку, що скаржником пропущено строк для звернення до суду із вказаною скаргою.

Твердження скаржника, зазначені в скарзі, спростовуються наданими Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області доказами.

За таких обставин суд вважає, що скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.447,449,451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Тернопільському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя: В. Б. Федорончук